91 



til floden for at drikke. Tiden for dens besøg ved floden kmi imid- 

 lertid variere og staar paa en merkelig maade i forhold til maanens 

 forskjellige stadier. 



Naar fuldmaanen kort efter solnedgang staar op og saagodtsom 

 liele natten kaster sit klare lodrette lys over landskabet, da søger 

 dyrene til en hvilkensomhelst tid. naar torsten driver dem. ned til 

 våndet. I ny og næ derimod, da kun de første og sidste nattetimer 

 svagt oplyses, er solnedgangen for alle kænguruer signalet til at 

 søge vand. 



De maa have lys, i mørke tør ingen kænguru nærme sig floden 

 og af gode giaiude; thi ofte lurer ved drikkestedet artens arvefiende 

 ■den store indiske krokodille (crocodilus pojvsiis), og trods al forsig- 

 tighed lukker dens sterke kjæver sig over mangt et ungt uerfarent 

 individ. 



En kænguru kommer med slegtens stolprende gang nedover flod- 

 bankens bratte skrænt. Den er tørst eftei- dagens hede, og det sagte 

 fl^^dende vand lokker. Alle dens længsler konsentrerer sig om, hele 

 dens organisme skriger efter den svale vædske, der kun kan stille 

 dens krav. Og den lægger ikke merke til et mørkt stykke træ, der 

 flyder paa floden. Det er tilsyneladende kun en kubbe, et knudret 

 stykke drivved, der sagte ræker i bagevjen; men en opmerksom iagt- 

 tager vilde bemerke to grønne, skjæve, mandelformede øine og sige 

 sig selv, at drivveden var en krokodilles listige hoved. 



Det tørstige dyr bøier sig og drikker, og lydløst, uden en flare 

 paa våndet, driver trækubben nærmere og nærmere, ligesom ført af 

 den sagte strøm. Det afgjørende øieblik er inde. Et eneste slag af 

 den vældige hale driver det svære reptil lynsnart fremad. En skin- 

 nende tandrad lukker sig klaskende over kænguruens nakke, og ki"oko- 

 dillen vender sig hurtig med sit sparkende bytte, bøier sin pansrede 

 ryg og dukker i dybet. Bare en grønlig, gulpende hvirvel og opsti- 

 gende luftblærer er en stund igjen. Saa flyder floden atter stille. 



Mange er de ofre. der i tidernes løb paa denne maade har 

 bukket under, og arten har derfor paa særlig udsatte steder lært sig 

 til at tåge sine forholdsregler, der i kløgt ingenlunde giver krokodil- 

 lens noget efter. 



Hvor lange flade sandbanker sky der sig ud i floden, der vælger 

 macropus agilis helst sit vandingssted. Her har dyrene en fri udsigt, 

 og hvad mere er. de behøver ikke at gaa helt ud til bredden for at 



