92 



stille sin tørst. I flere meters afstand fra vandkauten graver de i de» 

 vandtrukiie sand et hul, venter til dette fyldes og drikker saaledes i 

 sikkerhed. Paa steder, hvor krokodiller ikke lindes, bliver en saadan 

 fremgangsmaade fuldstændig unødig og bortfalder som saadan, og det 

 ovenanførte kan derfor saa meget mere ansees som et bevis paa, i 

 hvor høi grad vanskelige, sterkt udsatte livsvilkaar formaar at øge en 

 arts intelligents. 



Efter at have drukket begiver dyrene sig gjennem jungelen ud 

 i den aabne eucalyptusskov for at græsse, og sin føde søger de nær- 

 mest i friske spirer af forskjellige græsarter, ja selv i disses rødder^ 

 der med forpoternes sterke krumme klør let opgraves. Først en stund 

 efter solopgang søger dyrene atter tilbage til sine sovepladse i jungelen. 



Foruden krokodillen har arten kun en eneste fiende af betydning, 

 nemlig den indfødte ; men takket være dens sluhed og den indfødtes 

 ikke meget fuldkomne vaaben og fangstmaader, er den dog, trods sin 

 noget sene forplantningsmaade, uhyre talrig. Den tætte jungel, hvor 

 spyd vanskelig kan kastes, besk3'tter dyrene saa vel, at de uden 

 s3rDderlig uro kan betragte den fremtrængende indfødte, og i aabent 

 land tjener artens hurtighed den til let at naa jungelen og unddrage 

 sig forfølgelse. Den eneste methode, hvorved de indfødte kan anrette 

 noget betragteligt nederlag blandt dyrene, bestaar i at sætte ild paa 

 et stykke græsland, omringe det og med spydkast forsøge at dræbe- 

 de kænguruer, der da flygter ud af ringen. 



Den reisende vil paa de fleste steder forbauses over dyrenes 

 talrighed og ringe skyhed. Rider hau ved aftenstid gjennem de smaa 

 sletter, hvor arten græsser, vil han se dyr efter dyr sagte pusle om- 

 kring mellem de korte græsbusker. Ved lyden at hestens hovslag 

 retter de sig op og flygter et lidet st3'kke med klaprende tramp for 

 atter at slaa sig til ro. Ofte vil de slu dyr sidde ganske urørlige og 

 i tillid til sin uanseelige farve lade rytteren passere ganske nær forbi, 

 saa nær, at han med et pistolskud fra hesten kan dræbe dem. Overalt 

 falder jungelkænguruen som et let bytte for den europæiske jæger, og 

 ved klapjagten i junglerne kan store mængder paa kort tid fældes. 

 Selv i fuldstændig aabent skovlænde kan man tilfods nærme sig dyrene. 

 Opdager man en græssende kænguru, behøver man kun at indtage en 

 bestemt stilling og ganske langsomst, fod for fod, begynde at nærme 

 sig. Saasnart dyret retter sig op og speider omkring, som dets vane 

 er, maa man straks staa urørlig stille. Naar det atter bøier sig for at 



