93 



græsse, bevæger man sig igjen ganske langsomt Iremad i samme 

 .stilling som den engang indtagne. Med yderste langsomhed kan man 

 saaledes lidt efter lidt nærme sig, indtil aistanden bliver kort nok, til 

 at skuddet kan løses. 



Undertiden forekommer denne art særdeles talrig i tørre vandløse 

 Iragter langs kysten, og man iinder her, at dens trang til vand er 

 betydelig aflempet efter omgivelserne og desuden stilles paa en høist 

 merkelig maade. I de ørkenlignende sandsletter omkring Rolbucli Bay 

 paa West-Australiens kyst er arten mvdigens vel saa talrig, som langs 

 Arnheims hovedfloder. Paa et par undtagelser nær findes her intet 

 ferskvand, og arten stiller sin tørst dels ved den fugtighed den kan 

 indtage med sin føde i form af dug og plantesafter, dels ved at 

 ibegive sig til havets bred og drikke det salte sjøvand. 

 * Knut Dahl. 



Anmeldelser. 



Hans Reusch: „ Jordskjælv i Norge''. (Kristiania videnskabs- 

 :selskabs forhandlinger 1895. Nr. 10). 



Forfatteren har under ovennævnte titel samlet tre forskjellige 

 afhandlinger om jordskjælv. Den første afhandling behandler de tre 

 store jordskjælv i 1894. Den anden behandler det store joidskjælv 

 ■den Ste februar 1895, et jordskjælv som føltes over det hele land 

 med undtagelse af de nordligste dele.- Det har antagelig tåget sin 

 begyndelse i strøgene om de indre fjordarme i Nordre Bergenhus amt 

 •og tilgrænsende trakter af det centrale Norge. Den tredie afhandling 

 omfatter studiet af de norske jordskjælvs udbredelsesomraader. De 

 to betydeligste jordskjælvsstrøg er strækningen fra Tromsø og ned til 

 Trondhjems stift, samt Bergens stift med den vestlige del afKristian- 

 .sands stift. C. F. K. 



Hans Reusch: „ Geologiske iagttagelser fra strøget i nord 

 for Færnundsjøen". (Kristiania videnskabsselskab sforhandlinger 1896. 

 No. 1). 



I nærværende afhandling er samlet endel iagttagelser, der er 

 gjort dels af forfatteren selv og dels af flere andre geologer. De i 

 disse trakter optrædende bergarter er dels kvartsiter, gneisagtige 

 .stene og helleflinter, bergarter, som maaske kan være dannet til samme 

 tid som sparagmiterne i det centrale Norge. Antagelig yngre end 

 disse er de saakaldte Rørosskifere, som kan betegnes som lerglimmer- 

 , skifere, og som vistuok er af undersilarisk alder. De porfyriske gneise. 



