101 



har vel ogsaa før været skrevet derom i dette tidsskrift. Med zoolo 

 gisk navn heder de cephalopoder o: hovedføddede (b]ødd3'r) i mod- 

 sætning til bngføddede bløddyr eller snegle. Blækspruterne mangler 

 ydre konkylieskal, men har en indre, meget skrøbelig skal i ryggen, 

 af forskjellig form hos de forskjellige slags. Tågesom hos andre blød- 

 dyr omgives kroppen af en kappe ; foran, mellem det store hoved med 

 de store øine og kroppen sidder blæktragten, hvorigjennem de ud- 

 sprøiter den blækagtige vædske, som tjener til at skjule dem for 

 fiender. De er enten 8-armede og med rund krop eller 10-armede, 

 det vil sige med 2 meget lange følere eller gribearme ioruden de 

 8 omtrent ligelange og da med en mere langstrakt krop med finner 

 paa siden. Armene, som omkrandser hovedet, er paa den indre 

 side besatte med bruskagtige skaale, kransede med pigge eller 

 forsynede med kroge, de lange følere har saadanne kun i den 

 yderste, opsvulmede ende. Paa munden sidder et kraftigt hoin- 

 agtigt næb, meget ligt et pagegøie- eller et rovfugleneb. Bevægelsen 

 i våndet sker hovedsagelig ved tragten ; gjennem denne udskydes det 

 vand, som er indtrukket mellem kroppen og kappen, med en saadan 

 fart, at dyret kan fare op paa land eller paa skibe, saavel baglænds som 

 fremlænds, efter som den stiller tragten. Armene tjener til at omfavne 

 og skaalene til at fastholde byttet. De store arter er derfor uden tvil 

 farlige at træffe, og der er mange beretninger om og afbildninger af, 

 hvorledes de har omfavnet fartøier, omend disse bei"etninger ofte er 

 overdrevne. 



De ovennævnte, ved Hevne fundne, hører til de 10-armede og til 

 den af Steenstrup opstillede slegt arckitheiitis. Til slutning maa nævnes 

 en eiendommelighed i blækspruternes bygning, som ret tydeligt sees 

 paa den sidst fundne. Man tinder ofte hos blækspruters hanner, at 1, 

 undertiden 2 af de 8 arme er anderledes formet end de andre og det 

 paa forskjellig maade hos de forskjellige arter, idet den er enten tyk- 

 kere eller mangler sugeskaale eller er udvidet i enden o. s. v. — En 

 saadan arm kaldes „hectocotyleret'' og oprindelsen til dette udtryk er 

 ganske særegen. Ældre naturforskere havde allerede fundet hos hun- 

 ner et besynderligt, ormagtigt væsen ligesom et snyltedj^r i deres 

 kappe. Det var længe en gaade, og C u v i e r antog det virkelig for 

 en snyltende orm og kaldte den hectocotylus ; men senere blev dette 

 formentlige snyltedyrs sande væsen opdaget. Hemmeligheden bestaar 

 deri, at denne hectocotylus i virkeligheden er den omdannede arm hos 



