105 



Hvad lysforholdene i havet angaar, saa er man endnu ikke helt 

 paa det rene med dem. Lyset aftager med dybden, hvorfor lysbehø- 

 vende havplanter ikke overskrider en vis dybde, ligesaa de med syns- 

 apparater udstyrede dyr. I de største dybder optræder fiske, der er 

 helt blinde; men merkelig nok findes der ogsaa paa disse dyb dyr 

 med særlig store, veludrustede øine. Dette forhold er endnu uopklaret; 

 maaske hænger det sammen med den ofte iagttagne fosforiseren (selv-, 

 lysende evne) hos havets dyr. 



En endnu mere indgi-ibende faktor i biogeografien er varmen, 

 af hvilket alt liv er afhængigt. Vor varmekilde er solen, idet den 

 betydelige temperatu.r, som jordens indre besidder, neppe gjør sig 

 gjældende paa overfladen, det skulde da være i enkelte vulkanske 

 egne. Varmens indflydelse naar helt ned til den enkelte celles liv. 

 De levende celler bestaar nemlig af en egen masse, protoplasma. 

 Dette protoplasma er i stadig bevægelse, optager i sig stoffer og 

 udsondrer andre. Men udsættes det for sterk hede, indtræder den 

 saakaldte „varmestivhed", der ved endnu sterkere ophedning ender 

 med døden. Ved kulde indtræder paa samme maade „kaldestivhed", 

 der igjen ophører, naar kulden tager af. 



Disse varmens virkninger paa protoplasmaet ytrer sig i naturen 

 derved, at ved for høi eller for lav temperatur indtræder der en 

 stansning i organismernes livsvirksomhed. Om vinteren indtræder i 

 de nordlige egne for planterne en hviletilstand, der ogsaa ytrer sig 

 hos mange dyr, som paa den samme tid har sin v i n t e r s ø v n, mens 

 man i varmere strøg ser det samme indtræde i den hedeste sommertid; 

 her har man derfor sommerhvile og sommersøvn. Ogsaa behøver 

 enhver plante for at kunne frembringe blomster, frø og frugter, dels 

 en bestemt sum af varme dels bestemte temperaturgrader. Derfor 

 kan der vokse hos os i Norge trær og vekster, som egentlig hører 

 hjemme i sydligere egne; men de blomstrer ikke og sætter ikke frugt. 

 Vor sommer kan ofte være varm nok; men den er ikke lang nok til 

 at modne frugterne. Klimatiske grænser falder derfor ofte sammen 

 med vegetationsgrænser. 



Geografisk betragtet ytrer livets afhængighed af varmen sig deri, 

 at livsintensiteten aftager med voksende bredde mod 

 nord og syd. Livet naar sin største udfoldelse og yppigste rigdom 

 i den tropiske zone, hvor man finder en mangfoldighed af arter og 

 individer, en rig og mangeartet udvikling. Gaar man mod norden 



