106 



eller syden, aftager denne livsformernes rigdom; særlig kommer dette 

 tilsyne paa den nordlige halvkugle, hvor, som før omtalt, landmasserne 

 har trængt sig mere sammen og naar længere mod polen end paa den 

 sydlige. Vi behøver blot at tænke paa den store forskjel mellem en 

 tropisk urskov med dens ugjennemtrængelige underskov af slyngplanter 

 og de aabne mellemeuropæiske skove. Yderst mod norden hører 

 skoven op, og vi faar den ensformige, lave og fattige polarflora, som 

 med beundringsværdig livskraft formaar at hævde sig der, hvor over- 

 fladen er nogenlunde blottet for evig sne og is. Det er mos og alger, 

 der heroppe danner de vidtstrakte tundraer, og et særkjende for den 

 hele vegetation er dens cirkumpolare udbredelse, et forhold, der finder 

 sin forklaring i den før omtalte fordeling af landmasserne paa jordens 

 overflade. Ogsaa veksternes udseende og størrelse undergaar foran- 

 dringer i de kolde strøg; trærne blir dvergagtige, de enkelte organer, 

 blomster og blade, mindre. At planter overhovedet kan eksistere i 

 egne, hvor temperaturen ofte synker under kviksølvets frysepunkt, og 

 hvor sne og is i den meste tid af aaret dækker jorden, kommer sand- 

 synligvis af, at de er forsynede med særegne beskyttelsesmidler mod 

 skadelig indvirkning af kulden. 



Den bevægelige dyreverden er mere uafhængig af klimaets ind- 

 flydelse end planterne; men dog er den ikke løst fra dets baand. Vi 

 ser ogsaa dyrearterne aftage mod polerne, den samme biogeografiske 

 kjendsgjerning gjentager sig altsaa her. Derimod er- ikke individernes 

 aftagen i størrelse gjennemført; polaregnene huser temmelig store dyr 

 som isbjørnen, moskusoksen og renen. Af større indflydelse j)aa dyre- 

 verdenen er klimaets vekslinger; enkelte dyrearter taaler temmelige 

 sterke vekslinger, de saakaldte eurytherme dyr, andre er meget øm- 

 findtlige, de stenotherme. Det er indlysende, at dette forhold har en 

 betydelig virkning paa dyrenes udbredelse over jorden. 



Varmen aftager ikke alene mod polerne, men ogsaa med høiden 

 over havet, og vi gjenfinder de samme virkninger heraf ved bestig- 

 ningen af et bjerg som ved en reise mod norden. Det interessanteste 

 er dog imidlertid, at vi gjenfinder de samme former og vegetations- 

 eiendommeligheder i de høieste bjergegne som paa høie bredder. 

 Saavel flora som fauna viser overensstemmelse, omend sjelden fuld- 

 stændig identitet. Ved bestigningen af et høit fjeld i troperne kan 

 man faktisk gjennemvandre i kort tid alle zoner helt til den polare: 

 Ved 600 meter overstiger man grænsen for palmer og bananer, ved 



