107 



1 200 grænsen for træagtige bregner og figen, ved 1 800 laurbærtræets 

 grænse, ved 2 400 slutter de stedsegrønne eger og andre løvtrær; 

 mellem 3 000 og 4 000 føler man sig rent som hjemme i Mellem- og 

 Nordeuropa blandt løvtrær, der taber sine blade, og naaletrær; derefter 

 begynder alpeveksternes region, som minder om alperosernes zone; fra 

 4 400 betræder man den af snevandet gjennemblødte region, hvor de 

 lavere alpeblomster har hjemme, saaledes saxifraga, ranunkler og 

 enzianer; mange syd- og mellemamerikanske bjerge viser i denne 

 region fuldstændig overensstemmelse med de mellemeuropæiske høialper 

 og vore fjeldbeiter. Ved 4 800 — 5 000 meters høide naar man den 

 evige snes regioner, hvor bræernes dødspust kvæler alt liv; kun hist 

 og her forsøger nogle moser og alger ligesom paa Spidsbergen at 

 klæde de for sne nøgne flækker med et sparsomt grønt. I de nord- 

 ligere egne har man ikke en saa fuldstændig række; gletscher- og 

 sneregionen gaar lavere ned, og de øvrige vekstgrænser følger efter. 

 Paa Ætna har man efter H u p f e r følgende vegetationsbelter : 



1. Indtil 800 m. : Stedsegrønne kulturplanter, der slutter med 

 oliventræet. 



2. Indtil 1 500 m. : Sommergrønne kulturvokster, der finder sin 

 grænse med agerbruget. 



3. Indtil 1850 m. : Stedsegrøn skovregion (væsentlig furu). 



4. Indtil 2 000 m. : Sommergrøn skovregion (birk). 



5. Indtil 2 700 m. : Fjeldbeiter. 



6. Over 2 700 m. : Sneregionen. 



Selv i de varmeste egne har man altsaa i de store høider en 

 række isolerede strøg med polar flora og fauna, og merkelig er overens- 

 stemmelserne i livsformer og livsytringer over alle disse strøg. Det 

 er et forhold, som endnu venter paa sin forklaring. 



Havet har ikke de sterke overgange, de store vekslinger i tem- 

 peratur og de mange hindringer for migrationen som landjorden. 

 Livet er derfor ogsaa i havet jevnere, mere ensformigt. Dog har vi 

 her ogsaa større og mindre udbredelsesgebeter, af hængige af tempera- 

 turforholdene. Plantelivet spiller en mindre vigtig rolle end det mere 

 udprægede dyreliv. Vi finder nu for det første en tydelig aftagen af 

 livsintensiteten mod nord og syd, hvorhos vi endnu kan adskille tre 

 strøg : den littorale flora og fauna ved kysterne og i ikke større 



