120 



sammenstuvet. Det er greit, at denne sammenstuvning maa have en 

 grænse nedad, og grænsen maa være omtrent der, hvor overfladens 

 temperaturforandringer ikke merkes. Man skulde da vente, at de 

 øverste forandrede lag ved en horisontal spræk var adskilt fra det 

 upaavirkede underlag. Er nu dette underlag ugjennemtrængeligt for 

 vand skulde man ogsaa kunne vente, at den horisontale forskyvnings- 

 spræk skulde kunne være vandførende. Det gjaldt blot at naa denne 

 spræk ved boring, og man skulde kunne faa en brugbar brønd selv 

 paa steder, som led af vandmangel. 



Dette var, som man ser, en theori, der saa meget lovende vid, 

 det gjaldt blot, at den kunde holde, hvad den lovede. Og det har 

 den ogsaa gjort, I tillid til denne theori blev de første svenske 

 boringer udførte. Desværre var det første boringssted ikke udseet 

 af kyndige folk og derfor ikke heldigt valgt. Resultatet blev, at man 

 opgav forsøget, før man kom til det dyb, hvor den horisontale sprække 

 efter theorien skulde være. 



I 1894 blev imidlertid undersøgelserne atter optagne, og da der 

 ogsaa nu var sørget for kyndig assistance, kronedes forsøgene med 

 held; man stødte paa 32 meters dyb paa den vandførende spræk og 

 fik meget og godt drikkevand (450 liter i timen). 



Dette var begyndelsen til en hel række boringer efter vand i det 

 svenske grundfjeld, og man maa sige, at resultatet af disse boringer 

 har været en smuk bekræftelse paa theoriens rigtighed, idet man nemlig 

 overalt i omtrent et og samme nivau, der har været beliggende ca. 

 30 m. under jordoverfladen, har fundet vand. Vandmængden har et 

 par steder været rent ubetydelig, men de fleste steder været saa rige- 

 lig, at foretagendet i praktisk henseende maa siges at have været 

 fuldt ud hensigtssvareude. Vandmængden er, for at tåge nogle 

 eksempler, hentede fra Nordenskjolds af handling „0m borrningar efter 

 vatten i urberget" paa aktiebolaget Separators gaard paa Kungsholmen, 

 Stockholm, 15 000 liter paa 24 timer, paa Hangø omtrent 1 000 liter 

 i timen, ved Katrinefors i nærheden af Mariestad 6 å 700 liter i timen. 



Hvad våndets renlied angaar, saa maa denne gjennemgaaende 

 siges at være tilfredsstillende. Herved er dog at merke, at våndet 

 ofte i begyndelsen er meget uklart og ser lidet indbydende ud, dette 

 synes imidlertid kun at skyldes forurensninger, der er komne ned ved 

 boringen. I de ff este tilfælde vil man kun have at pumpe læns, og 

 skaden vil være fjernet. Professor Nordenskjokl lægger særlig vegt 



