126 



manglede hovedet paa det bedst vedligeholdte dyr, men kroppen, der 

 var bedækket med rhombiske skjæl, som snoede sig spiralformig rundt 

 legemet ligesom skjællene paa en furukongle, var næsten 1 meter og 

 altsaa det hele legeme mindst 2 meter. 



Da man aabnede kaskelottens mave, fandt man den næsten ganske 

 fuld af halvfordøiede levninger af saadanne dyr, og mavens indhold 

 ansloges til omtrent 100 kg. Deriblandt fandtes fangarme, der var 

 tykkere end en mandsarm og besat med over 100 sugeskaale, hvoraf 

 hver var bevæbnet med en klo ligesaa stor som kloen af et større 

 rovdyr. Desuden indeholdt den en stor mængde blæksprutnæb og 

 andre ufordøielige levninger fra tidligere maaltider. Kaskelotten syntes 

 virkelig under sin jagt særlig at have lagt sin elsk paa dyr, der var 

 zoologerne fuldstændig ukj endte og ovenikjøbet dyr, som var af høieste 

 vigtigbed for blækspruternes morfologi. Disse blækspruter er gjen- 

 nemgaaende kraftige svømmere med stor muskelkraft. De synes at til- 

 høre faunaen i de midlere havdyb, der er næsten fuldstændig ukjendt, 

 idetmindste hvad de større dyr angaar. De kommer aldrig op til 

 overfladen, og heller ikke findes de liggende paa havbunden. Deres 

 store bevægelighed sætter dem istand til at undgaa alle forsøg paa 

 fangst ved hjælp af net, saaat man kunde være fristet til at tro, at 

 det eneste middel til at fange disse store og interessante dyr vilde være 

 at overlade fangsten til saadanne kjæmpehvaler og dræbe disse, saa- 

 snart de havde gjort sin tjeneste. 



I overensstemmelse hermed tænker fyrsten af Monaco, som inter- 

 esserer sig levende for disse forskninger, i den kommende sæson at 

 lade sin yacht ledsage af en hvalfanger med øvet mandskab. 



At blækspruteme ikke lader sig sluge uden kamp fremgaar af, 

 at man paa læberne af den fangne hval opdagede talrige runde ind- 

 tryk, der erkjendtes som merker efter blækspruternes sugeskaale. 

 Man kan efter dette forestille sig en saadan kamp mellem disse 

 kjæmper i havets dyb. Trods al deres smidighed holder kaskelotten 

 disse kjæmpepolyper fast med sine mægtige tænder. Det svære blød- 

 dyr søger efter bedste evne at forsvare sig ved at omslynge hvalens 

 hoved og ansigt med sine fangarme, idet sugeskaalene bores fast. Men 

 det nytter ikke. Med bagkroppen foran foregaar nedslugningen af 

 kroppen langsomt men sikkert, mens maaske hovedet, der sidder for- 

 holdsvis løst, oftere gaar tabt, hvilket man kan se deraf, at hovedet 

 ofte mangler hos de større arter. 



Ogsaa en stor mængde snyltedyr blev fundet paa dyrets hud, i 

 maven og andre dele af hvalen. „Frometheus". 



I hvilken tid af døgnet dør nnan hyppigst? Dette spørgs- 

 maal er meget diskuteret. I England har Finlayson og West 

 W a t s n anstillet vidtløftige undersøgelser herover ; disse er offent- 

 liggjorte i „Medicine moderne" : 



Ved undersøgelsen af 13 000 dødsfald i byen Glasgow har det vist 

 sig, at døden indtraf hyppigst mellem klokken 4 og 10 om morgenen. 

 Dette stemmer godt overens med undersøgelser, som Schneider har 

 anstillet i Berlin over 57 000 dødsfald. Ifølge denne sidste forfatter 



