149 



øvre luftlag vise sig som en stor hvirvel, der kredser jorden rundt fra 

 vest mod øst, altsaa i samme retning, sorn jorden selv bevæger sig. 



Gaar der nu i atmosfærens øvre lag, paa grund af den store for- 

 skjel, som der maa forefindes i lufttrykket over de ækvatoriale og de 

 polare egne, en luftstrøm fra ækvator til polen, saa maa vi ogsaa have 

 en strøm fra polen til ækvator, om den end ligesaalidt som den første 

 tager den korteste vei, men stryger jorden flere gange rundt, før den 

 naar sit maal. Denne strøm, siger Terrel, flyder over den tempererede 

 zone i de midtre luftlag, og først henimod den hede zone trænger den 

 helt ned til jordens overflade. 



Før vi gaar videre, saa lad os kaste et bhk paa jordlegemets 

 form. Vi taler i det daghge om jordkuglen; men det er som bekjendt 

 ikke ganske korrekt, da jorden har form af et omdreiningsellipsoid, hvor 

 afstanden fra centrum er 22 000 meter større ud til ækvator end til 

 polen. Stansede jorden i sin omdreining, vilde havet give sig paa vei 

 til polen, ligesom våndet i en elv flyder fra det høiere sted til det 

 lavere, og havets bevægelse vilde ikke ophøre. før kugleformen var 

 erholdt; thi først da vilde jordens tiltrækningskraft staa lodret paa 

 overfladen og ikke længer kunne sætte de flydende masser i bevæ- 

 gelse. Paa den roterende jord er det ikke tilki-ækningskraften alene, 

 der fører herredømmet; men den ved jordens omdreining bewkede 

 centrifugalkraft spiller ogsaa en rolle, og disse to i forening skaber 

 den kraft, som vi slet og ret kalder tyngdekraften, og som staar lod- 

 ret paa det, vi benævner den vandrette fiade eller niveaufladen. Blev 

 jordens omdreiningshastighed større, vilde ogsaa centrifugalkraften for- 

 øges, og jorden maatte antage en endnu mere fladtrykt form, foråt 

 den kombinerede virkning af tiltræknings kraften og den øgede centri- 

 fugalkraft skulde staa lodret paa dens overflade. Havet vilde i dette 

 tilfælde tåge den modsatte vei og fylde op ved ækvator. 



Naar som ovenfor nævnt, atmosfærens øvre lag paa de høiere 

 geografiske bredder kredser om jorden i en hastig bevægelse fra vest 

 mod øst, saa vil ligevegtsbetingelserne deroppe ei være de samme som 

 i en stillestaaende luftmasse, det vil sige en, som kun følger jorden i 

 dens rolige gang. Denne kredsende luftmasse vil synes at tilhøre en 

 jord, der gaar hurtigere end vor klode, og altsaa er af en mere flad- 

 trykt form. De flader, som vi i denne bevægede luftmasse skal kalde 

 vandrette eller niveauflader, hæver sig mere og mere, efterhaanden som 

 vi fjerner os fra polen, hvorimod den med jordoverfladen jDaralelle 



