151 



ovenforliggende .strømme deres hovedsagelige retning. Paa grund af 

 den sterke friktion imod jordoverfladen bliver den gjennemsnitlige 

 liastighed meget liden, og virkningerne af den øgede centrifugalkraft 

 kan ei alene opliæves ved den svage nordgaaende gradient; men denne 

 er ogsaa istand til at give den hele bevægelse en nordlig retning. 



Man kan ved et simpelt eksperiment fremskaffe en lignende frik- 

 tionsvirkning, og mangen har vistnok gjort det ved tilberedelsen af 

 sit glas toddy. Sætter man med skeen våndet i en hurtig rotation, 

 naar der endnu er mindre stykker sukker uopløst, saa ser man disse 

 bevæge sig henimod centrum «af glasset (der tænkes naturligvis paa et 

 fladbundet glas). Der gaar altsaa nede ved bunden en bevægelse ind 

 imod centrum, sterk nok til at rive sukkerstykkerne med sig, tiltrods 

 for at disse som tyngre end vand har en større centrifugalkraft end 

 dette. Høiere oppe i vædsken formaar centrifugulkraften at holde 

 stand imod det overtryk, der hersker ude ved glassets sider paa grund 

 af vædskens større høide paa dette sted; men dernede formindsker 

 friktionen imod bunden rotationens hastighed og dermed centrifugal- 

 kraften saameget, at en indgaaende strømning kommer igang. 



Paa den roterende jord svarer polen til glasbundens midte og 

 sydvestvinden i de laveste lag til den indgaaende strømning, der kun 

 i ringere grad deltager i den almindelige hvirvelbevægelse. Denne 

 indgaaende strømning eller sydvestvinden rækker til 60° å 70° br. ; 

 der suges den atter op i den midtre og sydgaaende strøm. Vi faar 

 altsaa to kredsløb paa hver halvkugle, et større og et mindi^e. 



Lad os nok engang følge partiklernes vei i disse: Pra 35° n. br. 

 gaar strømmen imod syd, men vinder mere og mere i vestgaaende 

 retning. I de hedeste egne stiger den tilveirs, nu med en bevægelses- 

 retning ret imod vest. Om en tid bøier den dog mere og mere af 

 imod nord. Antagelig ved 20° n. br. gaar den ret imod nord. 

 Derefter bliver bevægelsen mere imod øst og med stedse stigende 

 hastighed i de»ne retning, naar strømmen op til de høiere geogra- 

 iiske bredder. De understliggende masser af denne strøm synker 

 dog stadig, efterhaanden som arealet indsnevres, og kommer under 

 virkningen af en ringere gradient, hvorfor de begynder paa sin sj^d- 

 gaaende bane. Ved 35° n. br. er al deres østgaaende bevægelse forbi 

 og retningen stik imod syd. Den største mængde fortsætter denne 

 vei, drevne af den sydgaaende gradient; en mindre del gribes af den 

 svage nordgaaende 02: føres i nordostlig retnine:; men denne strøms 



