166 



søeu 80 favne-coten betragtes som leregrænsen, Murraj^s „mudline". 

 Med alt det fine materiale, der længe svæver om i havet for saa 

 tilsidst at naa bunden, følger ogsaa store mængder af organiske 

 bestanddele, næringsstoffer. Ogsaa disse synker efterhaanden ned 

 mod leren. Denne er derfor særdeles rig. Murray kalder den 

 oceanets havnegange „feeding grounds", Skraber man i den bløde 

 lere, og sigter man den efterpaa, faar man op en vrimmel af organis- 

 mer, som lever paa og i leren. Af disse er nogle, som anneliderne 

 udstyrede med fangstorganer, hvormed de kaprer alt, hvad der falder 

 ned, mens andre synes at leve af stadig at lade leren passere gjennem 

 sin tarmkanal; tlii man. finder dem altid fulde af lere. 



Trækker man en hov en fod eller 2 over mudderet finder man 

 et utal af lavere dyreformer, især crustacéer, som lever i våndet, umid- 

 delbart over leren. Det er disse lerens organismer, som danner føden 

 for alle vore vigtigste vandrefiske og flyndrearterne. 



Det er noksom bekjendt, at aarlig 10 000 engelske trawlere 

 pløier Nordsøen og fisker op utallige tons af forskjellige fiskesorter, 

 og vore bankfiskere ved ogsaa at fortælle om store rigdomme paa 

 lerebunden. Udenfor Skotland har man til de forskjelhgste tider af 

 aaret faaet op sild fra leren, fuldproppede med de samme organismer, 

 som. man fanger i planktonnettene. 



Vil man forståa de fysikalske forhold paa bankerne, maa man 

 fremfor alt erindre, at de i dybet er fuldstændig afspærrede fra stor- 

 dybets kolde polarvand. Det vand, der bedækker vore kystbanker, 

 kommer søndenifra, det føres ind til vor kyst af den bekj endte Atlan- 

 terhavsstrøm, Grolfstrømmen, der i en linie fra Skotland til Island op- 

 over mod Finmarken indtager den centrale del af Nordhavets overflade 

 og i dybet strækker sig over bankerne, Nordsøen, Skagerak og helt 

 henimod den svenske kyst og Kristianiafjordens munding. 



Af fig. 2G ser man, at den største del af Nordhavets overfiade ved 

 sommertid indtages af vand af en saltgehalt af over 35 %o. 



Fig. 27, der fremstiller et snit gjennem havet ud for Hustadviken 

 ved Kristianssund og Storeggen, viser, at bunden fra eggen op imod 

 kysten er bedækket af vand af en saltgehalt 35 %o og en temperatur 

 af 6*^ — 7°; først nedenfor eggen optræder lavere temperaturer ned til 

 -f- 1 ° ved 900 m. dyb, og saltgehalten er ogsaa her lavere, da våndet 

 engang er opblandet med polarvandets isvand. Opover mod kysterne 



