170 



Vi skal i det følgende se, hvorvidt disse navne liar nogen beret- 

 tigelse til at betegne de forskjellige saltgehaltslag. 



Ved alle hydrografiske undersøgelser har det vist sig, at man kun 

 kan naa til forstaaelse af et farvands strømme og vekslinger ved 

 regelmæssig at undersøge det til forskjellige aarstider. Efter de svenske 

 hydrografers initiativ blev saaledes Nordsøens overfiade kartlagt med 

 hensyn til saltgehalt til forskjellige aarstider ved internation alt sam- 

 arbeide. Det viste sig herunder, at saavel Atlantei4iavsstrømmen som 

 kystvandet er underkastet store vekslinger, og det lykkedes at kon- 

 statere en vis periodicitet, en vis lovmæssighed i disse vekslinger tra 

 den ene aarstid til den anden. Ved sommertid fandtes saaledes en 

 mægtig overfladestrøm fra Østersøen, der fulgte den norske kyst op 

 til Bergen; bankvandet (lagene fra 32 — 34 %o) var da imidlertid kun 

 af ringe mægtighed. Om høsten aftog Østersøstrømmen, den dæmmedes 

 op i Skagerak, og til gjengjæld svulmede bankvandet op til en stor 

 mægtighed langs den norske vestkyst; en lignende tilstand vårede 

 udover vinteren, da det norske kystvand viste en særdeles høi salt- 

 gehalt og lave temperaturer i det sydlige Norge. 



Ogsaa i dybet fandtes store vekslinger fra den ene aarstid til 

 den anden. 



Af figur 29, der er tegnet efter resultaterne af undersøgelser, der 

 tidligere er publicerede,^) efter en af kand. A. Steen udarbeidet 

 fremstillingsmaade, vises, at det salteste vand (35 %o) ved sommertid 

 løfter sig høit op mod overfladen, mens det om vinteren synker ned 

 til 250 m. dyb. Andre undersøgelser har vist, at 250 m. i de under- 

 søgte aar har været grænsen for Atlanterhavsvandets vekslinger ved 

 den aabne kyst. Ovenfor 250 m. finder der altsaa i det norske kyst- 

 hav periodiske vekslinger sted, man kunde derfor kalde kysthavet 

 ovenfor 250 m. „de periodiske vekslingers region'', mens 

 man fra 250 m. dyb til 500 m. dyb har „de konstante Atlanter- 

 havs forholds region", (Se fig. 27). I overfladelagene er der, 

 som de mange kurver paa figuren antyder, store vekslinger. Ved 

 sommertid ser man saaledes meget ferskt vand i overfladelagene, 



^) Se Jolian Hjort: HydrogTafisk-biologiske studier over norske fiskerier. 

 Udg. af depai-tementet for det indre 1895. 



