174 



Englands sydkyst og Frankriges vestkyst, endvidere fandt de, at de 

 vinterformer, som udgjør hovedmassen af planktonet ved Bohuslåns- 

 kysten i februar — mars, og som ikke kjendes fra denne kyst ved 

 sommertid, forekommer regelmæssig ved Grønland og i Ishavet. 



Dette ledede til den hj^pothese, at høstformerne førtes ind til de 

 svenske kystei' ved en strøm, der fra den danske vestkyst tænktes at 

 gaa ind mod Bohusliinskysten og dennes fjorde. 1 '1 forklaring af 

 vinterplanktonet antog man, at der i december gik en vældig strøm 

 fra Ishavet nord om Færø og Shetland mod det norske Statland, af 

 hvilken strøm en gren tænktes at fortsætte sig langs den norske kyst 

 ned mod Bohnslånskysten. Saaledes forklarede man, at den arktiske 

 flora kunde optræde ved den svenske kyst om vinteren, og derpaa 

 forsvinde om sommeren. Der var mange h3'drografiske fakta, som 

 syntes at støtte en saadan antagelse. Af M o h n s temperaturkarter 

 for Nordhavets overflade i mars og august fremgaar det, at der om 

 vinteren skyder en kile med koldt vand frem i sydostlig retning fra 

 Islands østln^st i retning af Færøerne. 



Det forekom mig at være et fundamentalt spørgsmaal for forstaa- 

 elsen af organismernes udbredelse og fiskenes vandringer paa de norske 

 kystbanker, om en saadan strøm fandtes eller ikke. Af tidligere 

 undersøgelser havde det vist sig, at det kolde vand om vinteren øvede 

 den største indflydelse saavel j^aa torskens som paa sildens gang, og 

 jeg ansaa det derfor for at være af største betydning at faa ud- 

 redet, hvor disse vandlag kom fra. Under de tidligere undersøgelser 

 havde det endvidere vist sig, at de var de høstlag, som findes fra de 

 norske banker til ind i Kristianiafjo]-den, som førte med sig de 

 „aatemasser", „planktonmasser", som fedsilden søger under sin gang 

 mod land om høsten. Al forstaaelse af sildens vandringer maatte 

 være afliængig af, om disse vandmasser, hvori silden fiskes, kom fra 

 sydligere egne eller ikke. 



Paa løsningen af disse spørgsmaal har de sidste par aars norske 

 undersøgelser været anvendte. Det var klart, at det fremforalt maatte 

 være af \dgtighed at faa grundig konstateret, hvilke forandringer der 

 virkelig fandt sted i havet fra sommer til vinter. Sommeren 1895 

 lykkedes det mig at faa tåget 5 snit af kysthavet mellem Stavanger 

 og Lofoten, og Bergens museum viste mit arbeide den store tilslutning, 

 at det satte kand. Nord gaa r d istand til at tåge 5 lignende snit 



