191 



sincle at have staaet i geografisk forbindelse med hinanden, som fucus- 

 arterne, der er de samme i de arktiske og i de antarktiske have. 



I de foregaaende linjer har jeg søgt at udvikle den opfatning af 

 aarstidernes vekslinger i det norske hav, som de hidtil ndførte norske 

 undersøgelser har kunnet føre mig til. Det er min tro, at man nu er 

 naaet saavidt langt, at en sj^stematisk planmæssig undersøgelse af 

 vekslingerne fra det ene aar til det andet vil kunne organiseres. Et 

 saadant arbeide vil ut^-ivlsomt kunne lede til et grundigt kjendskab til 

 lovmæssigheden i de forandringer, som de enkelte aar indbyrdes viser, 

 og som spiller en saa stor rolle for forstaaelsen af det tilsyneladende 

 lunefulde i vore fiskearters vandringer. 



Der foreligger talrige forhold, som sj-nes at antyde en saadan 

 lovmæssighed. Professor Pettersson har i sm særdeles interessante 

 af handling „0m mojligheten af våderleksfoimtsagelser for laugre tid" 

 vist, hvor vigtigt det er at sj^stematisere et saadant arbeide, og han 

 har vakt forhaabningerne om, at dette vil føre til rige resultater. 



Maatte det Ij^kkes et fremtidigt internationalt arbeide at opfylde 

 disse forhaabninger! Johan Hjort. 



Moral hos aben.') 



Intet er mere kjendt end abernes mimik. Hvis man reflekterte 

 over den, istedetfor at le af den, saa vilde man paa en letvindt inaade 

 kunne gjøre mange iagttagelser af uvurderlig værd, der vilde kaste et 

 uanet lys over ting, som videnskabeu hidtil saagodt som ikke har 

 beskjæftiget sig med. Man har skrevet meget om disse dyrs instinkt og 

 intelligens. Man har olte moret sig over fortællinger om deres fornuft 

 eller aandsevner. 



De to nedenstaaende fortællinger er interessante af den grund, 

 at de synes at sætte dyrisk moral fuldstændig udenfor enhver tvil. 

 Man kan neppe tvile paa, at vore husdj-r, ja selv tæmmede vilde dyr, 

 er i besiddelse af moral. Disse dyr har, som følge af frygten for den 

 umiddelbart paafølgende straf, en bevidsthed om godt og ondt, hvilket 

 viser sig derved, at dyret, naar det har gjort noget galt, søger at 

 skjule sig eller flygte ; ofte angiver det sig selv som synderen ved sin 

 krybende underdanighed. 



^) Af Eugene Mo ut on i ,,Eevue scientifique". 



