213 



Disse fjelde i Lofoten er hoiere, end man har vidst; den gamle 

 tro. at Vaagekallen er høiest, er opgivet for længe siden. Den er 

 ikke mere end 942 m. høi. Alene paa Ostvaagø er der 8 tinder, 

 som er høiere end 1000 m., efter livad kaptein A n g e 1 1 og premier- 

 løitnant C. Bruun, der har kartlagt disse vilde fjelde, har fortalt 

 mig. Her er de 8 tinder, som paa Østvaagø naar over 1 000 m. : 



Higravstinden ret øst for Higraveidet 1 162 m. o. h. 



Gjeitgaljartind ret i nordøst for OstpoUeu i Ostnes- 



fjorden 1 084 — 



Svartsundtind 1 069 — 



Rulten mellem Øihellesund og Ostnesfjorden 1 062 — 



Høieste tind syd for Troldfjordvatn 1 057 — 



Troldtind ogsaa kaldet Braksettind 1 043 — 



Stortind ret i nord for Rørhoppasset 1 016 — 



Olsanestind (trigonometrisk punkt) i 000 — 



Møisadlen paa Hinno naar op til 1266 m, og er fogderiets 

 høieste punkt. Endog saa langt vest som paa Moskenesø er der i det 

 miudste én tind, Her mandsdals tind (1 034 m.), som naar op 

 over 1 000 m. 



Alle disse tinder er, saavidt min viden for tiden strækker, gab- 

 brotinder. 



Denne Lofotens og Yesteraalens gabbro har en høist forskjellig 

 struktur og habitus; undertiden er den grovkornet, ja, der forekommer, 

 som paa Napeidet, varieteter, hvor feldspathkrystallerne er optil 12 cm. 

 lauge og 6 cm, brede. De temmelig storkornede varieteter er de 

 almindeligst udbredte med feldspathen som regel overveiende, og efter 

 dennes farve blir stenens hovedfarve rød, graa violet; der forekommer 

 ogsaa blege, finkornede varieteter (augitgraniter), og saa varieteter, i 

 hvilket augitmineralet med hornblenden (h3'perstenit) er forherskende, 

 som paa sine steder paa Skogsø, og hvor da de storte farver er for- 

 herskende. 



Saavel blandt de grovkornede gabbroer som blandt dem af mid- 

 dels korn er der stribede varieteter, som grovkornet og stribet ved 

 Nyksund, og bleg, af middels korn, og stribet som en gneis ved 

 Lyngvær og Klepstad paa Ostvaagø (augitgranitj. 



Saa er der igjen varieteter med en makroskopisk udpræget 

 porfyr struktur, saa bergarten endog kan faa en vis iighed med de i 

 det sydøstlige Norge optrædende porfyrer, f. eks. som tilfældet er paa 

 Napeidet (noritporfyrit). 



Høist paafaldende er en gangformet optrædende sten ved Slaura 

 (Sløvra) i Slauerfjord paa Ostvaagøen, idet stenen for det ubevæbnede 

 øie har stor lis-hed med den bekjendte rombeporfj^r fra T3'veholmen, 

 men en mikroskopisk undersøgelse viser, at det er en plagioklassten. 



I gange optræder overhovedet mørke varieteter, der makroskopisk 

 bildels har porfj^rstruktur, som paa Vaarsetø nær Svolvær, en mægtig 

 grønstengang, bestaaende af plagioklas, magnesiaglimmer, apatit, en 

 erts, olivin og sparsomt augit (glimmerdiorit og glimmerdioritporfja-it). 



