226 



Yed klimaet i Norge fineler forf. rigelig anleduiug til at i:)rise 

 Guds visdom. Granden til, at kulden er større i norden end læuger 

 sj^d, er jordklodens bøining. En anden grund — forf. ynder altid at 

 angive flere grunde, om det da skulde slaa feil med den ene — er 

 den større afstand fra solen. At Norge har et saa forholdsvis mildt 

 klima, har sin grund i dampen fra havet, der smelter de fra Nord- 

 polen kommende ispartikler. Disse dampe skriver sig enten fra varme 

 kilder paa havets bund, ,,som paa grund af centralilden bestandig 

 koger", eller fra underjordiske ildsteder i lighed med de ildsprudende 

 bjerge. Hvor koldt det er paa østlandet, ser man deraf, at sp3'ttet 

 fr3'ser, straks det kommer ud af munden og ruller som hagl henover 

 jorden. Noget, de fremmede høilig forundrer sig over, er, at naar 

 hesten lader sit skarn om vinteren, begynder det straks at hoppe op 

 og ned. Dette kommer af, at kulden og varmen kjæmper med hin- 

 anden. Den kolde luft frembringer varme i det menneskelige legeme, 

 fordi den trykker legemet sammen og gjør, at den naturlige varme 

 holdes tilbage. Han oplyser, at 1010 pund kobber i Trondhjem veier 

 1 000 pd. i-Rouen; dette kommer af, at luften er tættere mod polerne. 



Hvor sundt det er i Norge, anfører han flere eksempler paa. I 

 Lesja i Gudbrandsdalen maa man bringe gamle folk til andre bygder, 

 for at de skal faa dø. Dette tør han dog ikke indestaa for; men 

 det ved han med sikkerhed, at i Valders kan man opbevare mel i 

 flere aar, uden at der kommer mid i det. Folket her i landet trænger 

 derfor ikke læger. Bergen med 30 000 indbyggere har en, høist to 

 læger, hvilket er rundelig nok ! 



Forf. omtaler regnmængden i Bergen og søger at paavise grunden 

 til den. Solen har ikke kraft nok ti! at drage skyerne til sig om 

 vinteren. En anden forklaring er den, at sk3'erne er luftblærer med 

 vanddampe, der er tættere om vinteren og derfor sænker sig. I den 

 stoi'e regnmængde ser han en Guds velgjerning mod Bergen. Han 

 omtaler sneskred ©g beretter herunder om, hvorledes et helt sogn 

 „mellem Kvindherred og Hardanger" blev dækket af et saadant skred. 

 Bækkene fører ofte knive, skeer o. s. v. med sig. et tegn paa, at 

 stedet har været bebygget. ' 



Isbræerne er især af vigtighed for kreaturene om sommeren, naar 

 de. „skjeue", og forf. maa her stanse og prise skaberens godhed og 

 visdom. Om oprindelsen til havgulen og landgulen giver han os 



