230 



Norge er meget frugtbarere, end iidlændingeu tror. Der udføres 

 flere tusen tdnder korn aarlig til Sverige, og i Nordland saar man 

 paa mange gaarde 40, ja op til 100 td. byg. Ved siden af Nordland, 

 er Indherred, Nummedal i Trondhjem stift, Sognefprd, Vos, Jæderen, 

 Ryfylke, Nedenæs, Hedemarken og Hadeland de bedste kornbygder i. 

 Norge. ' 



Med hensyn til jordens dyrkning udtaler forf. mange gyldne sand- 

 heder, der er merkeHge for hans tid, og han fremhæver med ros saa- 

 danne prester, som dyrkede sine prestegaarde med omhu. 



Han antager, at det er en egen „spiritus v e g e t a t i vu s", 

 som gjør, at kornet vokser saa godt efter braatebranden. Floghavren 

 er saa merkelig, at den fortjener særlig omtale og et vers af Virgil. 



Om havets plantevei'den bemerker han. at kjendskaben til den 

 er liden, og han vil derfor gjøre, hvad han formaar, for at sprede 

 mere kjendskab til denne del af planteverdenen. Det hele er dog 

 meget forvirret og skal just ikke svare til det givne løfte. 



Syvende kap. handler om de forskjellige stenarter. 



Marmor, som er saa „rar" i andre lande, findes i saadau overflod 

 i Norge, at det er tilstrækkehgt for hele Europa. Hele fjeldstræk- 

 ninger bestaar af den. Han opkaster det spørgsmaal, om stenene 

 vokser, og er mest tilbøielig til at besvare spørgsmaalet benegtende. 

 Men derimod antager han, at straalerne og taggerne paa marmoret er 

 voksede ud „ligesom champignons" paa en nat straks efter s^mdfloden. 

 Forf. opregner 7 marmorbrud i Bergens stift. Obeliskerne i Eom og 

 Ægypten antager han er støbte af en blød masse. Hau omtalei" 

 møllesten, der findes i Gudbrandsdalen og Søndfjord, bagsteheller i 

 Hardanger, hvorpaa bages fladbrød, vegsten, grytsten o. s. v. Endvi- 

 dere omtales den „nnderbare'' magnetsten eller segelsteu ved Kongs- 

 berg og svinestenen, ogsaa kaldet stank st en, fordi den giver en 

 hæslig lugt fra sig. Den helbreder „orasjuke'' hos svinene. 

 Bj er g kr}^ s tal omhandles vidløftig, og en mængde lærde forfattere 

 citeres. Merkeligst af alle er dog lø sn est en en, der bruges ved 

 kvindernes forløsning. Man slaar øl paa stenen og giver vedkommende 

 det at drikke; det hjælper ufeilbarlig. 



I næste kap. behandles metaller og mineralier. I Norges store' 

 rigdom paa ædle og uædle metaller ser forf. „en af de allerstørste 

 prøver paa Guds økonomiske visdom og godhed i naturens rige". 

 Den bekjendte læge og guldmager Teophrastus Paracelsus har spaaet,. 



