231 



at der engang skal opdages store rigdomrae af metaller i norden, da, 

 mener forf., vil Jobs ord 32, 22 iskal være 37, 22» gaa i opfyldelse: 

 Af norden kommer guid. Han fortæller om, atman 1697 fandt 

 guid lier, hvoraf prægedes dukater med Jobs ord paa den ene side 

 og Kristian den Ste paa den anden ! Kristian den 4de lod slaa 

 „b r i 1 1 e d u k a t e r" ; de havde briller og den overskrift : Vide mira 

 domi! For at finde sølv betjente man sig, fortæller forf., af det saa- 

 kaldte ,,ruthengængeu". det er altsaa den berømte kvist eller klølt, 

 som bruges. Jernet fortjener et citat af Plinius; spiritus vegetativus 

 manes atter frem, desuden en anden aand ..spiritus vitriaJus", der 

 føder nye metaller af sig. Her har han anført et latinsk citat af ikke 

 mindre end en greve — det gjør virkning! Forf. kj ender ogsaa 

 ..umodne" metaller; hertil hører ,,kvægsølv''. 



Verkets anden del behandler landets fauna — landdyr og havdyr 

 • — samt dets indln^ggere. Det er verkets hoveddel. Fort. er aaben- 

 bart bedst hjemme her og har anvendt sit meste arbeide paa denne 

 del, som derfor ogsaa er den interessanteste. Med hensyn til dja-e- 

 verdenens inddeling følger forf. Buffon, der inddeler dyrene efter 

 deres større eller mindre nytte for menneskene. Han begynder derfor 

 med hesten, omtaler den norske fjordhest, hvis gode egenskaber frem- 

 hæves, og beretter om hestekampene i gamle dage. Han behandler 

 derpaa kjør og okser, faar og gjeder o. s. v. Ved at omtale renen 

 oplyser han, at paa Hardangerfjeldene vandrede renen om i flokke paa 

 1- — 300 stk. Bjørnen behandler forf. naturligvis meget indgaaende. 

 Lærde forfattere citeres i mængde, og alt. hvad han har hørt af bøn- 

 derne eller i prestegaardene. fremføres. Folkesagnet i al sin yppighed 

 og frodighed er tåget i naturvidenskabens tjeneste og forlener skil- 

 dringen et særeget værd — ikke for naturforskere, men for alle, som 

 elsker de gamle folkesagn. — Tingerne, siger forf., er ved fødselen 

 ikke større end en mus; moderen slikker dem, og derved udvikler de 

 sig. Ligeledes varmer moderen dem ved sit bryst, som en fugl sine 

 unger. Dette har 1 a u s Magnus iagttaget. Bjørnebinnen er i 

 denne tid meget vild og farlig og opsøger mennesker. Især efter- 

 stræber den frugtsommelige kvinder, som den kjender ved sin flne 

 lugt. En prest gjorde forsøg med én tam bjørn ; den blev aldeles 

 rasende ved synet af en frugtsommelig kvinde og maatte skjedes. En 

 prestefrue i Sogn var engang i en stor fare, idet en bjørn spadserede 

 udenfor hendes soveværelse og forsøgte at bryde ind. ..Horagtige" 



