232 



sæterjenter, som kommer i omstændigheder, er udsat for stor fare. 

 Det eneste, som kan redde dem er, hvad forf. ikke før har villet 

 tro, men nu maa tro: .,suMatis vestimentls osteiidunt id qvod recon- 

 ditum natura mit" !! Ogsaa heri ser den fromme biskop den Almæg- 

 tiges „forsyn". Om bjørnens store klogskab fortæller han, at der i 

 Røgsund var en græsbjørn, der i mange aar fulgte kreaturerne som 

 en vogter og stod ved -siden af pigen, mens hun melkede; kun om 

 høsten, naar den gik i hi, tog den en gjed med sig. Et anc|.et 

 eksempel j)aa dens klogskab er, at den helst tager bjeldekoen; da den 

 ikke taaler bjelden, river den denne af koen og slaar den flad med 

 labben. 



Om ulven fortæller han. at den var bleven en almindelig lande- 

 plage. Før 1718 kj endte man den ei i Bergens stift. Om dens 

 djervhed paa isen fortæller han, at biskop Munk i Oslo irettesatte en 

 af sine prester, Kolbjørn, fordi han havde gevær med sig paa anneks-# 

 reiser. Men saa kom bispen paa visitats og skulde reise over isen til 

 annekset. De traf da ulven, og bispen spurgte nu hr. Kolbjørn, om 

 han ikke havde gevær med. 



Ræven har han ligeledes mange fortællinger om. Efter Olaus 

 Magnus, hvis beretning forf. har lundet stadfæstet hertillands, befrier 

 den sig fra lopper derved, at den tager en høvisk i munden, gaar 

 baglænds og forsigtig ud i våndet, indtil blot snuden med halmvisken 

 er over vandskorpen og slipper saa høvisken, hvor lopperne har søgt 

 sin tilflugt. B æ v e r e n iorta?ller han ogsaa udførlig om og citerer i 

 den anledning et latinsk digt af den lærde kardinal Polignac. 



Om s 1 a n g e r n e ved forf. meget at berette. Merkeligt er det, 

 som øienviduer har berettet, at slangerne fanger fugie paa den maade, 

 at den strækker forkroppen opad, spiler gabet op og ligger saaledes 

 ubevægelig. Xaar nu en fugl kommer flyvende og befinder sig lige 

 over slangens gab, staar den pludselig stille og styrter saa med et 

 skrig ned i dens gab. Mange lærde mænds ord anføres. „ Skulde 

 ikke Newtons læ-re om tiltrækningskraften ogsaa her linde anvendelse?" 

 Efter Olaus Magnus findes der slanger med hoved i begge ender. 

 Presten Christie i Tysnæs havde en slange med to hoveder, men i 

 samme ende. Forf havde i Hamburg seet en med 7 hoveder (øien- 

 S3'nlig den samme, som voldte Tordenskjolds død i. Altsaa gives der 

 saadanne uhyrer, svarende til de gamle drager. Vandslanger findes 

 overalt i landet. Men om de kan blive saa store, som det berettes, 



