233 



at de er i MjdseD. hvor de skal være flere favne, har han ikke fundet 

 sikkert stadfæstet : men muligt er det, især da Livius, Plinius, Strabo 

 m. fl. beretter om en slange paa 120 f od, der hindrede romerne i at 

 sætte over sjøen Bragada i Afrika, indtil det lykkedes at dræbe den 

 med murbrækkere. 



Om sjoormen ved forf. med vished, at den eksisterer i Nordsjøen. 

 Den fødes paa landjorden, men naar den er bleven stor, begiver den 

 sig ud i havet. Dette er den almindelige antagelse, som han nærer 

 nogen tvivl om. Sikkert er det, at man træifer slanger oppe i f j el- 

 dene jjaa flere favnes længde ; det er de saakaldte lindorme ; men disse 

 søger da formentlig til ferskvande. Olans Magnus fortæller om en 

 stor orm ved Bergen, den var 200 fod lang og 20 fod tyk. Om den 

 store orm i Mjøsen har han naturligvis besked, men liuder dog ved 

 saadanne fortællinger sandhed og digt blandede. En prest Grranius 

 beretter om en orm, der opholdt sig i Spirilen; den var saa stor som 

 et mastetræ og forfærdede alle med sine frygtelige brøl. Men sjø- 

 ormen (serpens marinus) er hau ikke læuger i tvivl om. Hvis ikke 

 skaberens visdom havde ordnet det saa, at dette uhyre bestandig op- 

 holdt sig i d^^bet undtagen i legetideu, som indtræffer i juli og august, 

 da den stiger op i stille veir, men forsvinder ved den mindste bevæ- 

 gelse i våndet, saa vilde man nok have faktiske beviser i hænde for 

 sjøormens eksistense. Han kan paaberaabe sig mange hundrede sjø- 

 inænds vidnesb3'rd for. at uhjTet er til; ja de er saa visse herpaa, at 

 de holder spørgsmaalet herom for ligesaa overflødigt, som om nogen 

 .sj)urgte, om der gives aal og torsk. 



I 1746 saa en sjøofficer Lorens von Ferry sjoormen og lod et 

 tingsvidne desangaaende optage i Bergen 1751. Han var paa reise 

 fra Trondhjem til Molde og var kommen til Julnæsset 1 mil fra Molde, 

 da han merkede en mumien blandt mandskabet og saa, at roi'gjængeren 

 holdt af fra laud. Da han spurgte, hvad der var paafærde, fik han 

 til svar: Sjøormen er foran os. Han bod holde mod land igjen, for 

 at han kunde faa se uhyret, men det passerede forbi. Kapteinen 

 affyrede et gevær paa den, og den foi'svandt; men havet var ligesom 

 tykt og rødligt, hvor dyret havde været; ellers merkedes intet. Hove- 

 det lignede et hestehoved; der var en lang man om halsen. Farven 

 •var graa. Man saa en 7 — 8 bugtniuger af legemet, ca. 1 favn fra 

 hverandre. Forf. paaberaaber sig den bekjendte naturforsker og prest 

 Hans Strøm paa Søndmør, ligesaa Hans Egede fra Grønland. Det er 



