2oo 



Forf. dvæler udfdrlig ved hvalen, haien, laksen, makrelen. silden 

 og mange andre arter. Der udfdrtes fra Bergen i 9 maaneder af 

 1752 ikke mindre end 11 013 læster sild! Ofte kunde man i et 

 sildekast faa op til 100 000 td. Som eksempel paa datidens silde- 

 jiriser anfører han, at en kjobmand kjobte et laas storsild paa Svanoeu 

 for 100 rigsd. og 1 td. brændevin; han lastede dermed 80 jægter. 



Forf. behandler de fleste mere bekjendte dyr af pattedyr, fugle, 

 tiske og insekter, og trods overtro og lettroenhed har han her ydet 

 adskilligt, som fortjener at læses. Særlig synes havets rige fauna at 

 have interesseret ham. 



I de to sidste kap. behandler forf. den norske („nordiske'') nation. 

 Han fortæller, at nordmændeue er komne fra Asien under anfdrsel af 

 Odin. De kaldtes aser d. e. asiater. Her i Norge forefandt de et 

 folk, som kaldtes hunerne eller lapperne, som er det samme folk som 

 cimbrer, celter og gother. Navnet celter har vi igjen i kjeltringer 

 efter Otto Sperlings udtalelse, Kvænerne volder forf. meget hoved- 

 brud; han ved ikke. siger han, hvad han skal sige om dem. Rime- 

 ligst er det, at de er finner fra Sverige, soin oprindelig var fordre^^ne 

 fra Norge, Hans anskuelser og udtalelser er her meget uklare og 

 ^orvirrede. Ordet fanter afleder han af finner. At lapperne skulde 

 være af en anden race end nordmændene, fordi de har saa forskjelligt 

 udseende fra disse, kan han ikke indrømme; thi alle er jo Adams 

 børu og stammer fra samme land ; det er tider, klimaet og levevis som 

 har forandret dem. Han omtaler de gamle nordmænds vikingetog, for- 

 tæller om Island, Grønlands og Vinlands opdagelse m. m. og mener, 

 at eskimoerne er etterkommere af de gamle nordmænd. Strilerne ved 

 Bergen mener han nedstammer fra indvandrede skotlændere. Han 

 roser nordmændenes mange gode egenskaber, men beklager, at de er 

 saa stridbare. Som eksempel paa, hvor gamle folk kan blive her i 

 Norge, fortæller han, at da den „høisalige" maj. Kristian 6te og den 

 ..stormægtigste" dronning Sophie Magdalena besøgte Fredrikshald 1733, 

 lod Peder Colbjørnsen 4 egtepar feire sit jubelbryllup i hans have. 

 Af disse 8 mennesker var ingen under 100 aar. Om spedalskheden 

 paa vestlandet har han adskilligt og anfører mange forfattere, deriblandt 

 presten Debes fra Færøerne. Efter ham er sygdommen smitsom, men 

 egtefolk smitter dog sjelden hinanden : hvoraf tydelig sees Guds vel- 

 behag i egtestanden. I 1630 døde der, fortæller hau, 3 000 af i^esten 



