238 



kolossal udvikling der er foregaaet i menneskenes erkj endelse. Lad 

 dem. der klager over, at naturvidenskaberne er farlige for tro og 

 kristendom, læse dette verk, lad dem saa sige os, om det dog ikke 

 er meget at takke for, hvad vor tid har faaet. Og alt dette har 

 studiet, det moderne studium af naturvidenskaberne udrettet. 



Det falder os kanske først i øinene, hvor sørgelig det var med 

 kjendskaben til vort land, dets natur og beskaffenhed. Hvad P. her 

 meddeler os, det er samtidens viden paa dette omraade. Mens de 

 lærde vilde rødme af skam, om de snublede i det gamle Roms eller 

 Grækenlands geografi, er de blottede for det allertarveligste kjendskab 

 til Norge, sit fædreland, og det var, som det skulde være. Det synes 

 os rent utroligt, at en videnskabsmand som P. kunde være saa uvi- 

 dende i denne henseende. Men det er let forklarhgt. Man reiste 

 ikke om i landet; veie fandtes ikke, og det ansaaes som skrækkeligt 

 at maatte gjøre en reise. Man havde jo til og med særegne bønner 

 at benytte paa reiser. Saa kau man da slutte sig til kjendskaben til 

 landet. Man levede indeklemt mellem sine fjelde og omgivet af havet ; 

 udenfor ens egen lille synskreds strakte ikke kjendskabet sig, der be- 

 gyndte det store ubekjendte. Det er Peder Claussøn som er forf.s 

 autoritet paa dette omraade; men han er langtfra saa udførlig som 

 denne og synes stundom at have misforstaaet ham. 



Ser vi paa selve naturvidenskaberne, saa falder det ikke først og 

 fremst i øinene, at forf. har mange bes3'nderlige anskuelser; dette kan 

 jo ei andet være. Men det, som først maa falde os i øinene og som 

 er det vigtigste, det er den methode, forf. bruger, og som er hans 

 samtids. Han raadspørger sine skydsfolk, spøi"ger bønderne, spørger 

 presterne og kanske prestefruerne med, og naar nu alle disse bekræfter 

 en sag, saa er den naglfast. Eller han citerer Aristoteles, Plinius, 

 Olaus Magnus o. s. v., jo flere autoriteter desto bedre. Her ser vi 

 nu klart forskjellen fra vor tids videnskab. Hvilken naturforsker 

 spørger vel efter, hvad fiskere og bønder siger — i almindelighed da? 

 Eller hvem gider spørge efter, hvad Aristoteles har sagt om den eller 

 den ting? (naar det ikke gjælder det historiske da). Nei man er for 

 længst slaaet ind paa en anden methode, og det er den, der har 

 baaret saa skjønne frugter. Man undersøger selv, undersøger det med 

 den største nøiagtighed, ofte ved de fineste instrumenters hjælp, og 

 hvad man gjennem en række af iagttagelser saaledes har .slaaet fast 



