246 



varet mod at fortære disse lax-ver, der enten smager slet eller er lige- 

 frem giftige. Eksempler paa saadanne tilfælder finder vi ogsaa inden- 

 for den europæiske, ja endog indenfor vort eget lands fauna. Vi kan 

 i denne forbindelse nævne tusmørkesværmeren deilephile euforbiae, ribs- 

 maaleren {abraxas grossidariata), kaalsommerfuglen (pieris brassicae) m. fl. 

 Den første af disse, der endnu ikke er fundet hos os, men som fore- 

 kommer i Danmark og det sydlige Sverige, blir først fortæret af høns, 

 efterat den er bleven bestrøet med mel. Disse viser imidlertid, efter 

 at have hakket lidt i den, straks tydelige tegn paa afsky fremkaldt 



Fig. 44. Harpyjia vimila. 



ved den modbydelige smag og er ikke til at formåa at røre videre 

 ved den ubehagelige larve. Med hensyn til „kaalormeu" saa fore- 

 ligger der fra tyske dyrlæger beretninger om foi-giftningstilfælder hos 

 tamænder, fremkaldte ved nydelsen af denne larve. Da tamænderne 

 fortærer kaallarver i store mængder trods deres giftighed, mener man, 

 at det advarende instinkt hos disse fugle er gaaet tabt under den 

 langvarige domestikation. 



Hos mange arter bidrager tilligemed fai-ven ogsaa formen og 

 stillingen meget til at give dem et afskrækkende udseende, hvorved de 



