249 



liaar meget sprode, saa at de let biydes af ved berdring og bliver 

 siddeude i angriberens hud, hvad der for eks. er tilfælde med bombijx 

 ruin. Hes andre, som f. eks. deu bekj endte processionsspinder er 

 liaarene endog giftige. De har her en hul struktur ligesom de almin- 

 •delige nesselhaar og er fyldt med en ætsende vædske (myresyre). 

 Denne syre er hos prosessionsspinderen forresten tilstede i alle dele 

 af larven, endog i ekskrementerue, og desforudeu hefter der ved alle 

 de gjenstande, hvorover disse larver har krobet en art haarstdv, der 

 foraarsager en ubehagelig kløe. 



Mange larver ruller sig, naar de angribes. hurtig sammen ligesom 

 pindsvinet, for derved at frembyde sine modstandere saa faa angrebs- 

 punkter som mulig mellem de til alle sider udstaaende haar. 



En del arter har som ganske unge haar, men faar' senere i 

 disses sted bdrster eller torne, hvad der f. eks. er tiifældet med 

 flere dagsommerfugleslegters larver, mens atter andre kun har torne 

 som ganske unge. Her skal vi ogsaa nævne et ganske merke- 

 ligt apparat, som vi linder hos den foran nævnte pilelarve {haryyjia 

 vinula (fig. 44 1. nemlig 2 rode kjodagtige traade, der kan trækkes 

 ud fra to i halespidsen beliggende rør. Ogsaa det besynderlige 

 halehorn hos mange arter (se fig. 43> maa vel med sikkerhed antages 

 at spille en rolle som beskyttelsesmiddel. 



Ligesom hos mange andre insekter finder vi ogsaa blandt sommer- 

 fuglelarverne arter, der er forsynet med stinkende eller i det mindste 

 sterkt duftende vædsker, der udskilles i særlige dertil indrettede organer, 

 ligesom det er en bekj endt ting, at mange arter ved berøring lader 

 en del af saften fra maveindholdet flyde ud gjennem munden, 



Tilbage staar endnu at omtale, at mange arter ved hastig at lade 

 sig falde til jorden ved den svageste bevægelse af deres nærings- 

 planter i mange tilfælder er istand til at undgaa sine fiender. En del 

 af disse spinder sig i farten en sikkerhedsline, hvorefter de ligesom 

 edderkoppene hurtig lader sig glide ned mod jorden. Merkelig er 

 ogsaa mange maalerarters evne til at anstille sig død. Naar man 

 ryster dem ned fra trær og buske bliver de nemhg ofte liggende stive 

 og udstrakte paa underlaget, og er da temmelig lig smaa bladstilke 

 eller kviste. I denne stilling kan de forblive temmelig længe uden at 

 give livstegn fra sig. selv om man rorer ved dem. 



Alle de i det foregaaende nævnte beskyttelsesmidler er ikke hver 



