253 



Forøvrig viste der sig ogsaa en vis sammenhæng mellem raagne- 

 tismen og de mineralske bestanddele, da styrken af den kunstig frem- 

 bragte magnetisme i almindeligiied tiltager med gehalten af jern og 

 specielt med indholdet af magnetjernsten. Fordelingen af den frem- 

 bragte magnetisme i haandstykkerne var ogsaa meget uregelmæssig,. 

 men denne regelløshed lader sig meget vel forklare af den uregel- 

 mæssige struktur i stykkerne. 



Mindre meddelelser. 



Røntgenstraalernes bølgelængde. Uagtet de Røntgenske' 

 straaler hverken alboies ved at gaa gjennem prismer eller reflekteres 

 ved speil, udtalte professor Røntgen allerede ved den første offent- 

 liggjørelse den formodning, at der maatte beståa et vist slegtskab 

 mellem tysstraalerne og de af ham opdagede x-straaler. Dette slegt- 

 skab er nu stadfæstet ved de sidste undersøgelser over straalernes 

 bolgelængde, der er foretagne af dr. L. Fomm, assistent ved uni- 

 versitetet i Mtinchen. 



Det er hovedsagelig de saakaldte interferentsfænomener, 

 som begrunder slegtskabet mellem lysstraaler og Røntgenstraaler. 

 Saadanne interferentsfænomener optræder i almindelighed ved bølge- 

 bevægelser og kan blandt andet ogsaa iagttages ved vandbølger. 



Lad os f. eks. antage, at der fra to ligeoverfor hinanden værende 

 strandbredder udgaar en række parallele bolger fra hver bred, saa vil 

 begge bølgebevægelser træfte hinanden i midten. Hvis nu bølgerne 

 har samme længde og hoide, saa kan de, ved samvirken eller inter- 

 ferents, addere sig sammen til dobbelt saa høle bølger, naar nemlig et 

 bølgebjerg i den ene bevægelse træffer et bølgebjerg i den anden. 

 Mødes derimod de to bølgebevægelser paa en saadan maade, at et 

 bølgebjerg i den ene bevægelse træffer en bølgedal i den anden, op- 

 hæves virkningen gjensidig, og bølgerne forsvinder. Denne gjensidige 

 virkning af begge bølgebevægelser kalder man interferents. og denne 

 kan ifølge det foregaaende enten have en forsterkning eller en for- 

 mindskelse af bevægelsen tilfølge. 



Ogsaa lysstraalerne viser interferentsfænomener; det kan let vises 

 ved et meget simpelt forsOg. Skjærer man nemlig med en skarp 

 pennekniv en fin spalte i et stykke karton eller et stanniolblad, og 

 holder man spalten foran øiet mod en lyskilde (et vindu eller en 

 lampe), saa ser man efter nogen øvelse, at spaltebilledet er gjen- 

 nemsat af mørke striber, der gaar parallel i\\eå spaltens længde. 

 Disse striber er et interferents fænomen, der forklares paa følgende 



