255 



gaaet nd for at se til sine fælder og fandt da halen af en rotte i 

 fælden. Heri var nu i og for sig intet forunderligt. Fælden kunde 

 simpelthen have overklipj^et halen, og rotten undflyet. Ved at betragte 

 den noiere, kom han imidlertid til det resultat, at det ikke kunde 

 have gaaet for sig paa den maade. Halen var grebet omtrent 6 cm. 

 fra spidsen. benene var her knuste, men senerne havde holdt. Foråt 

 befri sig havde dyret afslidt senerne, og disse var da afrevne 15 cm. 

 ovenfor det punkt, hvor halen blev grebet. Som følge heraf slåp 

 rotten derfra med en temmelig lang halestump som blot bestod af ben 

 og hud men uden senebaand. Man kan heraf slutte, at rotten er i be- 

 siddelse af stort mod, hvilket er meget sandsynligt naar man betænker 

 dens dristighed ved mange leiligheder, eller at den af naturen er ud- 

 rustet med en høi grad af ufolsomhed for smerte. 



„ Revne scientifique" . 



En hjerneløs hund. For at undersøge den medvirkning, som 

 de forskjellige dele af hjernen yder ved de sjælelige processer, har man 

 allerede i aartier eksperimenteret med at borttage forskjellige dele af 

 hjernen paa lavere dyr, navnlig froske og duer. for derpaa at iagttage 

 deres forhold. Men da imidlertid disse dyrs aandelige virksomhed 

 just ikke er særdeles mangesidig, saa var udbyttet heller ikke syn- 

 derlig" rigt. 



Den bekjendte hjernefj^siolog Friedrich Goltz i Strassburg 

 har nu opfundet en methode, hvorved han fuldkommen smertefrit fuld- 

 stændig kan berøve hunde deres store hjerne, uden at dyrenes befin- 

 dende, naar de har overstaaet de umiddelbare følger af selve opera- 

 tionen, i legemlig henseende lider det ringeste, og uden at de i det ydre 

 adskiller sig fra normale hunde. Han er nu (1897) i besiddelse 

 af en saadan velnæret hund med livlige øine, som ' for 5 aar siden 

 berøvedes den store hjerne. Kun sjælelig, derimod ikke i legemlig 

 henseende, adskiller den sig fra andre hande. Dyret gaar uafladehg 

 frem og tilbage i sit bur. Naar fodringstimen nærmer sig, bliver den 

 urolig, løfter sig ligesom søgende op paa bagbenene. Den kjender 

 ikke sin vogter, der daghg bringer den mad, og søger ved bid og 

 heftige bevægelser at værge sig, naar han løfter den ud af buret. 

 Som følge af mangelen paa hjerne har den ingen erindring og formaar 

 ikke at tyde de sanseindtryk, som den modtager fra udeuverdeuen. 

 Bidningen og selvforsvaret er instinktmæssige i-efleksbevægelser, som 

 udløses derved, at man griber den. Ligeledes snapper den efter den 

 fod, som træder paa den. 



Naar den nu stilles op paa et bord og er kommet til ro, ser og 

 lugter den til de kjødstykker, som holdes hen til den, men den ved 

 ikke, hvad det er, og begjTider først da at æde, naar man kunstigt 

 udløser tyggebevægelserne, hvilket man besynderlig nok kan gjøre ved 

 at klø den ved haleroden. Den spiser da sin mad uden begjærhghed 

 indtil den er mæt, og tager mere mad til sig end en normal hund af 

 samme størrelse. Sandsj^nligvis er det den hvileløse spadseren i buret, 

 som den øieblikkelig paabegynder igjen, naar den under fornyet mod- 



