259 



xigen. Lørdagens na\Ti staar da som et monument for folkeskikken i 

 Tort norden, jevngammelt med liedenskabets gravliouge og enestaaende 

 lolandt nationerne." 



Og saa viser Sundt, hvorledes denne ældgamle skik at holde 

 vask og rengjøring hver lørdag, hvorledes denne skik, som oprindelig 

 har havt et vist religiøst særpræg, har holdt sig lige til de seneste 

 tider; rigtignok har skikken været mere og mindre strengt gjeunem- 

 ført i de forskjellige dele af landet; men næsten overalt blev der paa 

 Sundts tid holdt rengjøring den sidste ugedag. Og rengjøringen gjaldt 

 baade husene, bohavet og tildels gaardspladsen, men ogsaa menneskene. 

 Sundt beretter om, hvorledes rengjøringen foregik paa hans tid i de 

 egne af landet, han havde gjennemreist; han skildrer maaden, hvorpaa 

 landsfolket vaskede sine klæder, sit hus, sit spisestel, sine kogeappa- 

 rater, endelig sine egne legemer; han omtaler, hvorledes folket har 

 forstaaet at tilberede vaskeluden, længe før man kj endte sæben, hvor- 

 ledes det forstod at blege sit tøi paa græsvolden eller paa sneen. 

 Han omtaler ogsaa tilberedningen af maden, maaden hvorpaa folket 

 opvarmede sine beboelsesrum, ligefra den tid man kun brugte a a r e- 

 stuen med det aabne ildsted og ljoren i tåget, og indtil kakkelovnen 

 blev indført. Han fortæller fremdeles om, hvorledes man bar sig ad 

 for at blive kvit muligens tilstedeværende utøi, idet man f. eks. bragte 

 skindfællen ind i badstuen, foråt varmen der skulde gjøre det af med 

 utøiet. Hvor det gjælder vask af klæder og sengetøi, siger Sundt 

 (side 325) at: „alt vel overveiet tror jeg i sandhed, at vore land- 

 almuers maade at vaske paa nok taaler at komme paa udstilling." 



Hvad den personlige renlighed angaar, saa viser historien, at for- 

 skjellige slags bad har været vel kjendt fra oldtiden af; man kjendte 

 karbadet og badstubadet; men paa Sundts tid har neppe nogen af 

 disse badformer været s3-nderlig benyttet til stadighed da; oftest blev 

 karbadet kun benyttet faa gange om aaret og særlig da til julehøitiden. 

 Enkelte steder brugte man at vaske hele eller halve legemet med varmt 

 vand til jul og de store høitider; men meget ofte traf han paa bygder, 

 hvor folket ikke engang brugte at vaske hænder og ansigt til daghg- 

 dags, men kun en eller to gange ugentlig eller endog endnu sjeldnere. 

 Om brugen af koldtvandsbad, sø- og elvebad, gir han ogsaa oplysninger, 

 livoraf det sees, at heller ikke disse bad er bleven benyttet i den 

 ndstrækning og j^aa den maade, som ønskeligt kunde være. 



Det viser sig altsaa, at der, paa den tid Sundt skrev sin bog, ikke 



