260 



kan siges at liave hersket nogen gjennemført personlig renlighed hos- 

 vort folk ; og hvacl angaar renholdelsen af hus og husgeraad samt 

 klæder, saa er den efter Sundts fremstilHng i det hele og store ikke 

 just tilfredsstillende; omend enkelte bygder i denne henseende stod 

 langt over, hvad der var det almindelige. Sundt ser imidlertid med 

 fortrøstning fremtiden i møde, og han giæder sig over alle de tegn 

 paa fremskridt, han har bemerket; han undskylder og søger at for- 

 klare den mangelfulde personlige renlighed. Han bemerker herom 

 (side 408): „og vel vilde der sagtens ikke være nogen svækkelse eller 

 afmattelse at tale om ved daglig at vaske sig i ansigtet alene ; men 

 saa kan det vel heller ikke paastaaes, at det medfører noget merkeligt 

 tab for helbreden, om det ikke sker. Jeg mener, at lægerne kunne 

 ikke netop fordre det i kraft af deres stilling som sundhedspleiens- 

 talsmænd." 



Ja her er et punkt, som jeg ikke kan være saa ganske enig i,. 

 og Sundt synes mig selv at levere beviset for, at han ikke har saa 

 ganske ret i dette stykke; han giver nemlig en meget interessant 

 statistik over flere af de almindeligste hudsygdommes udbredelse £ 

 vort land paa den tid; særlig omtales skab og skurv, hvis hyppige 

 optræden maa sættes i direkte forbindelse med mangel paa renlighed.. 

 Denne statistik viser en høist uhyggehg hyppighed af disse sygdomme,. 

 særlig skabben, og specielt i visse dele af landet. Naar vi nu ved, 

 at skab har sin grund i en egen art snyltedyr og skurv i en egen 

 snylteplante, naar vi endvidere ved, at man ved flittig renholden af 

 klæder og ens eget legeme kan holde sig fri for disse plager; naar 

 vi endvidere ved, at disse hudsygdomme i vore dage forekommer for- 

 holdsvis sjelden — ialtfald faar vi læger, som arbeider i byerne ikke^ 

 hyppig anledning til at behandle dem — saa ligger det nær at slutte, 

 at tiltagende renlighed baade i by og paa land er en af de vigtigste 

 aarsager til, at disse væmmelige og plagsomme lidelser nu er bleven 

 paafaldende mindre hyppige end i tidligere dage, paa samme tid som 

 man maa have ret i at tro, at mangel paa renlighed har været den 

 vigtigste aarsag til sygdommenes hyppighed for en menneskealder siden. 

 Det maa dog bemerkes, at der efter medicinalstatistiken fremdeles i 

 enkelte lægedistr ikter forekommer langt mere af skab, end der burde^ 

 forekomme. 



Det viser sig altsaa, at renlighedsforholdene paa Sundts tid ingen- 

 lunde kunde siges at være saaledes, som de burde og vistnok kunde 



