271 



undgaa forfølgelse, og, hvis de nærer sig af levende bytte, meget 

 lettere kunne bemægtige sig dette, end sine smukkere kamerater. 



Saadant er dog ganske et spil af tilfældet; vi kan ikke heri se 

 nogen methodisk maskering. De interessanteste eksempler paa en 

 tildels høit udviklet maskeringsevne finder man blandt de tiføddede 

 krebse (dekapoder), og specielt hos de af dem, som er bekjendt under 

 navn af brachj-urer (korthaler) i daglig tale kaldet krabber. 



Et hyppig iagttaget tilfælde byder notopoderne eller de rygfød- 

 dede. Hos disse krabber er det bagerste eller de to bagerste fodpar 

 mere eller mindre forskudt op paa ryggen. Med dette fodpar griber 

 krabberne meget behændig en eller anden gjenstand, sædvanhg et 

 levende dyr, og holder det som et skjold foran eller rettere bag sig; 

 i almindelighed unddrages de herved for forfølgerens øie. Det har 

 ofte hændt mig, naar jeg paa havet havde fanget saadanne krabber, 

 at jeg forgjæves saa mig om efter mit bytte i bøtten, hvor jeg havde 

 sluppet dem. Ved omhyggelig søgen bemerkede jeg da, at dette eller 

 hint dyr bevægede sig paa en ganske usædvanlig maade; store svampe 

 eller søstjerner blev grebet af krabbens bagerste klør og slæbt omkring 

 som skjold; de abnorme bevægelser kom istand, naar krabben rørte 

 sig. De fremmede dyr overtraf sædvanlig mangedobbelt krabben i 

 legemsomfang og vegt. Krabben følte sig meget sikker under sit 

 skjold, sneg sig omkring efter bytte og slåp kun skjoldet, naar man 

 tog kraftig fat i det. 



Almindelig bekjendt er dette forhold hos den almindelige uld- 

 krabbe {dromla), som man stedse finder i Adriaterhavet paa denne 

 maade i selskab med korksvampen (siiherltes domunciila) . Her har 

 vi altsaa eksempler paa, at en speciel modifikation af legemets bj^g- 

 iiing udn3'ttes af dyret til at skjule sig, ja vi har endog grund til at 

 tro, at bagføddernes rygstilling netop er opstaaet med dette maal for 

 øie. Med endnu større ret kan vi imidlei'tid antage dette om visse 

 eiendommeligheder ved bygningen af de oxyrrhynche dekapoder. 



Allerede forlængst har det været paafaldende for forskerne, at 

 krebserne i denne gruppe paa hele overfladen var bevokset med de 

 planter eller fastsiddende dyr, der udgjør den karakteriske bestanddel 

 af vegetationen paa den del af havbunden, de bebor. De morpholo- 

 giske og biologiske forhold, som ligger til grund herfor, er af den 

 svenske naturforsker Aurivillius gjort til gjenstand for et høist 

 interessant studium. Nogle af hans iagttagelser er saa paafaldende 



