290 



at lade gjenstanden faa et større faldrum. Imidlertid faar man beundre 

 kraaken, for at den kjendte principet om „ gjentagelsens hemmelighed". 



Vi lagde til ved Røstholmen, efter først at have beundret tang- 

 beltets frodighed. Fucns, lammaria og alavla lod her til at have gode 

 dage, ligesaa coraUina i strandpytterne. Jeg klatrede opover bakkerne, 

 hvor der næsten overalt fandtes „lunnehuller". Som bekjendt graver 

 lunnen huller i marken, hvori den anbringer sit eg, der er af størrelse 

 som et hønseeg og tilspidset i den ene ende. 



Kom tilsidst paa toppen. Yeiret var lidt surt, og de græsklædte 

 fjelde havde endnu den brune farvetone fra vinteren ; men udsigten 

 var dog herlig. Aldrig havde jeg tænkt, at Røst skulde være saa 

 opdelt i hundreder af øer og holmer. Yærø hænger da sammen ved 

 roden den, endskjønt den et stykke ud i havet fortoner sig som to. 



Der har vi altsaa Lofoten, og der de besynderlige fjeldformer 

 paa iudlandet. Saa hopper øiet over Vestfjordens brede munding og 

 stanser ved Skomvær med sit store fyr, hvis beboere ligger bra afsides 

 fra verden. Derpaa glider synet over nykerne og Storfjeldet, en væl- 

 dig klump, som saa ud til at være temmelig flad oventil, og endelig 

 har vi Vedøen lige ved siden. 



Jeg vender nu tilbage til iuglene og kommer tilslut til over- 

 skriften. 



Vel er det saa, at fuglelivet i Røst særlig er koncentreret paa 

 og om de førnævnte fjeLle, som rager høit op af havet; men til sine 

 tider træffer man ogsaa paa de lavere øer fugle, som vi sydpaa i 

 regelen kun ser under trækket. Paa en kveldstur over Røstøen saa 

 jeg f. eks. en stor flok gra?gaas i et tjern. Jeg kom ikke flokken 

 videre nær; af erfaring vidste de formodentlig, at mennesket ofte har 

 ondt i sinde. 



Det eiendommeligste træk ved Røsts fuglefjelde er den store rig- 

 dom af lunner. Det rareste ved denne fugl er nebbet, som er svært 

 bredt og efter sigende skal være nyttigt for den under graverarbeidet. 

 Den er hvid paa bryst og bug, sort paa ryg og vinger, desuden er 

 den flink i fugleidrætter, saasom flugt, svømning og dykning. Under 

 flugten lægger den sine gulrøde fødder bagud. Serveret som steg er 

 ogsaa lunnen meget god, ikke ulig rype i smagen. 



Som rimeligt er, ligger ikke fuglefjeldenes herligheder urørte. 

 Til overflod bevises det ved den statistiske oplysning, at paa et snes 

 aar har et halvt snes mennesker slaaet sig ihjel i Røsts fuglefjelde. 



