295 



og afmagt. Disse symptomer forsvinder sædvanlig, saasnart man hvilei' 

 ud og muskelarbeidet ophører, for igjen at vende tilbage, naar man 

 gjør nye anstrengelser. Aarsagen til denne sygdom er først og fremst 

 mangel paa surstof og den udmattelse, der følger med den hurtigere 

 bevægelse af aandedrætsmusklerne. 



Kulde og intenst solskin er visselig ikke uden indflydelse paa 

 bjergsygdommens optræden, og det gaar an ved længere ophold i bety- 

 delige høider at akklimatisere sig fuldstændig. Byen Mexico ligger 

 jo 2 270 m., Quito 2 850 m., ja klosteret Hanle i Tibet endog 4 610 

 m. over havet. I almindelighed indtræder i høider paa henimod 

 6 000 m. hjS de fleste mennesker betænkelige symptomer, selv om 

 Schlagintweit paa Himmalaya opuaaede 6 780 og Glaisher i 

 luftballon endog naaede 8 840 m., i hvilken høide barometret viste 

 248 mm. kviksølvtryk. Den sidste havde dog medbragt et forraad af 

 surstof, som han fra tid til anden forsynede sig af og saaledes under- 

 holdt livsvirksomheden. Man kan i hvert tilfælde anse 8 600 m. som 

 grænsen for det menneskelige liv. 



Forøvrig kan man sige, at sundhedsforst^^rrelser lettere indti-æder 

 under forbigaaende ophold i større høider end under længere ophold, 

 fordi i sidste tilfælde organismen, lidt efter lidt tilpasser sig efter de nye 

 forhold. Trykformindskelsen spiller under denne proces ogsaa en rolle 

 og det er vel i almindelighed utvivlsomt, at ophold i midlere høider i 

 almindelighed er gavnlig for menneskenes sundhed. 



Det var Paul Bert, som allerede i 1878 udtalte den formod- 

 ning, at en formerelse af blodlegemerne og blodfarvestoffet, hæmogio- 

 binet, muligens kunde spille en rolle ved dyrs og menneskers tilpas- 

 ning til den fortyndede luft i store høider, en formodning, der snart 

 blev bekræftet af professor Vi ault fra Bordeaux under et ophold i 

 Peru og Bolivia. Denne kjendsgjerning foranledigede først nogle 

 schweitzerlæger til videre forskninger, og det viste sig, at der under 

 opholdet i vore bjerges midlere høider indtraadte en betydelig forme- 

 relse af de røde blodlegemer. 



Antallet synker vistnok igjen raskt, naar man stiger ned i dalen 

 igjen, men ikke destomindre hgger der i den anførte kjendsgjerning 

 en vigtig faktor til forklaringen af den velgjørende virkning af høide- 

 khmaet paa den menneskelige organisme, og dette er saaledes af yderste 

 vigtighed for vore høidekursteder, navnlig hvis det samme resultat bestan- 

 dig vilde indtræde, som en schweitzerlæge, dr. Egge r, iagttog ved to 



