301 



hvide, mens de hos aftenfalken er blaagraa. Aftenfalken er forøvrigt 

 fanget, især vaar og høst under trækket fra og til vinterkvarteret, t 

 de fleste europæiske lande. Saaledes er den gjentagne gange skudt 

 saavel i Sverige som i Finland. I Norge skal den derimod ikke tid- 

 ligere være observeret. I Danmark, hvor den oftere er bleven ianget,. 

 skal den af og til være fundet hækkende. Om vinteren drager den 

 i umaadelige flokke sydover til Afrika, helt ned til Damaraland paa 

 sydvestkysten. 



Aftenfalken er den mindste af vore falke. Allerede ved første 

 øiekast kan den med lethed adskilles fra de øvrige arter, ved at voks- 

 bilden, den nøgne øienring og fødderne er røde. Denne røde farve- 

 varierer fra gulrød hos ungfuglene og hunnen til høirød hos den gamle 

 han. Klørene er gule. Fjerklædningen er ligeledes forskjellig farvet 

 alt efter alder og kjøn. Den gamle han er saaledes mørk blaagraa, 

 næsten sort, med møik rødbrun undergumj). Hunnen er derimod 

 lysere blaagraa med sorte tverstreger og lys rustfarvet \mderside.. 

 Ungfuglen ligner nærmest hunnen. Det her omtalte individ var en 

 han i overgangsdragten, saaledes havde de to midterste styrfjer den, 

 gamle fugls mørke, ensfarvede farve, de øvrige var derimod sort- og 

 rødbrun stribet som hos ungfuglen. Ligeledes havde endnu nogle af 

 armsvingfjerene ungfuglens farve, mens andre havde faaet den gamle 

 udfarvede fugls. Farven forøvrigt var mørk blaagraa med enkelte 

 lyse fjer, især paa brystet, de sidste levninger af ungfuglens dragt, og 

 med rødbrun undergump. Eksemplaret var 283 mm. langt. 



Dens næring bestaar hovedsagelig af insekter, den er dei-for en: 

 meget nyttig fugl. Desuden tager den smaa firben og mus, men der- 

 imod ikke smaafugl. I maven hos det eksemplar, som blev skudt 

 ved Melingen, fandtes en hel del libeller, tilhørende slegterne Itbellula 

 og æschna, nogle sommerfuglelarver (mamestra 'pisi og m. hrassiccé), 

 nogle skarnbasser {gp.otrupes stercorarhis), nogle ubestemmelige rester 

 af en græshoppe samt et par brudstykker af en havbryozoe, smittict, 

 trisjnnosa, fæstede til en balanid. 



Sit navn har denne falk faaet, fordi den driver paa med sin jagt 

 efter insekter til langt ud paa kvelden. Den er en livlig og selska- 

 behg fugl, som ofte træfFes i store flokke. Den hækker ligeledes ofte 

 kolonivis i hule træer eller gamle kraake- og skjærereder. Som til- 

 holdssted vælger aftenfalken smaaskog, som støder op til aabne marker- 

 og søer. James A. Grieg. 



