304 



et stof ikke ved nogetsomhelst tryk kau fortættes. Vi har al grund 

 til at antage, at solens temperatur ikke blot overstiger de jordiske 

 kogepunkter, meu ogsaa ligger over den kritiske temperatur for samt- 

 lige grundstoffer. Heraf følger, at solkjernen ikke kan være andet 

 end gasformig. 



Men hvorledes skal man da forklare solkjernens kontinuerhge 

 spektrum. Den citerede læresætning, at det kun er de faste og fly- 

 dende stoffer, der har et kontinuerligt spektrum, har merkelig nok 

 holdt sig uforandret i den form, hvori den først blev opstillet. Det 

 lys, som et legeme udstraaler, er imidlertid ikke saaledes afhængig af 

 aggregattilstanden, men af tætheden og temperaturen. I virkeligheden 

 kan gasarter, der er sammenpresset ved fotossfæi^ens uhyre tryk og 

 ophedet til en saa umaadelig temperatur, meget godt udstraale lys af 

 enhver brj^dbarhed. 



Hermed svinder den sidste tvivl om den gasformige natur af 

 solkjernen. Det, som frembringer de mørke frauenhoferske linjer, er 

 altsaa den absorption, som lyset fra de underste dele i fotossfæren 

 undergaar ved at passere dennes øvre lag. 



Efter dette ligger det nær overhovedet at opgive antagelsen af 

 en solkjerne, og blot sige, at solen er en uhyre kugle af glødende 

 gasarter, hvis tæthed stadig vokser mod centrum. Vi skal senere 

 vise, at dette ikke forholder sig saa, men at vi trods det ovenanførte, 

 alligevel er berettiget til at tale om en solkjerne, der i sin sammen- 

 sætning er forskjellig fra fotossfæren. 



Da solens temperatur rimeligvis er høit over den kritiske tem- 

 peratur for alle elementer, er vi berettiget til paa fotossfæren at an- 

 vende de samme love som paa fuldkomne gasarter. Naar man sam- 

 menblander forskjellige gasarter i et rum, saa gjennemtrænger de 

 hverandre fuldstændig, saa at der i hver del af rummet fremkommer 

 en ensartet blanding. Naar man anvender dette paa solen, maa 

 man komme til den slutning, at den bestaar af en fuldstændig ens- 

 artet blanding, kun at tætheden tiltager mod centrum. I en saadan 

 blanding vil der imidlertid være temmelig roligt. Nogen store om- 

 væltninger vilde ikke godt kunne finde sted. 



Dette strider imidlertid imod, hvad vi med lethed kan iagttage 

 paa solen. Solen er nemlig stadig skuepladsen for de aller voldsomste 

 omvæltninger. Dens masse befinder sig stadig i den heftigste bevæ- 

 gelse. Uhyre flammer, tusener af kilometer høie, bryder uafladelig 



