306 



ogsaa lidt efter lidt trænge op til fotossf ærens øvre lag, iivor de, 

 naar temperaturen er blevet tilstrækkelig lav igjen, forener sig med 

 eksplosionslignende lieftighed. 



Det er ikke vanskeligt endog at angive grunde for, at en saadan 

 gjenforening ikke vil ske lidt efter lidt men rykvis, naar en vis mængde 

 af begge gasarter først er tilstede. Paa denne maade kan altsaa 

 protuberantsernes stødvise optræden forklares. 



Sikkerlig er dog ikke dannelsen af vanddamp og dennes senere 

 spaltning i sine bestanddele de eneste kemiske processer, men ved 

 siden heraf foregaar visselig en hel række andre forbrændingsfæno- 

 mener, under et lignende kredsløb af forening og spaltning. 



Særdeles vigtige bliver disse forhold, naar man skal forklare 

 varmetransporten i solens masse. Denne kan nemlig ikke forklares 

 alene ved antagelsen af en fortætning af gasartex-ne ved afkjøling paa 

 overfladen. 



Ved enhver spaltning af vanddamp i sine bestanddele bindes der 

 uh^a-e mængder varme, der af de dannede spaltningsprodukter, her 

 vandstof og surstof, i bunden (latent) form transporteres op i de øvre 

 lag af fotossfæren. Naar lier gasblaudingen antændes, saa frigjøres 

 den bundne varme igjen og leverer de uhyre kræfter, hvormed protu- 

 berantserne slynges ud i verdensrummet. 



Alle de ovenfor skildrede processer foregaar i de relativ øvre lag 

 af fotossfæren, thi de dele af solen, hvori den totale spaltning af 

 vanddampen foregaar, har en temperatur af 2 — 3 000 grader; de maa 

 altsaa ligge forholdsvis langt fi'a solens midtpunkt, hvis temperatur, 

 som vi har seet, maa være meget høiere. Hvad sker nu i denne 

 midterste del af solen, der for alle tider vil unddrage sig vor iagt- 

 tagelse? Ved blotte spekulationer kan vi gjøre os en forestilling 

 herom, en forestilling, som dog vil have en endnu mere hypothetisk 

 natur end det ovenfor udviklede. 



Naar en kemisk forbindelse er spaltet i sine bestanddele, saa er 

 vi endnu ikke kommet til den yderste grænse for spaltning. Atom- 

 theorien lærer os nemlig, at grundstoffernes molekyler atter bestaar af 

 mindre atomer, og naar man kun kan tilføre molekylerne tilstrækkelig 

 energi, saa er der ingen tvivl om, at man ogsaa vil kunne sønderiive 

 de lænker, som binder atomerne sammen til molekyler. 



Ved tilstrækkelig sterk ophedning er det saaledes hævet over 

 enhver tvivl, at man f. eks. vilde kunne forvandle vandstofmolekyler 



