307 



til vandstofatomer. Naar dette hidtil ikke er lykkedes, saa kommer 

 ■det ikke ai, at det er umuligt, men af at vi med vore jordiske hjælj^e- 

 midler endnu ikke har kunnet frembringe den for en saadan spaltning 

 tilstrækkelig liøie temperatur. Enkelte iagttagelser, som vi forresten 

 her ikke vil gaa ind paa, gjdr det sandsynligt, at vi for visse grund- 

 stofFer netop kan naa til begyndelsen af denne spaltning. Kunde man 

 opdrive temperaturer paa 10 — 20 000 grader, der efter al rimelighed 

 hersker i solens midtpunkt, saa vilde vi eksperimentelt kunne konsta- 

 tere, hvad vi nu kun med mathematisk sikkerhed kan beregne. 



Heraf skjønner man, at der er al rimelighed for, at i solens indre 

 grundstofferne ikke findes som dampmolekyler men som adskilte gas- 

 atomer, eller at disse ialfald udgjør hovedbestanddelen. Disse frie 

 atomer vil imidlertid ligesaa sikkert lyde de samme love som andre 

 gasarter og søge at gjennemtrænge hverandre, indtil en ensartet blan- 

 ding er opstaaet. De vil følgelig diifundere op i de øvre lag af fotos- 

 sfæren, hvor de som følge af den lavere temperatur atter forener sig 

 til molekyler. Herved bliver naturligvis igjen en hel del varme fri, 

 og denne varme er det netop, som under det øvre kredsløb i fotos- 

 sfæren, der tidligere er omtalt, transporteres videre op, og som altsaa 

 egentlig afgiver drivkraften i dette kredsløb. Herved har vi altsaa 

 paavist sandsynligheden af endnu et kredsløb, der foregaar mellem 

 solens midtparti og de midlere . lag i fotossfæren, et kredsløb, der 

 ligesom ved det førstnævnte transporterer energi udåd mod solens 

 overflade. 



Efter det ovenstaaende maa vi altsaa opfatte solen som en lag- 

 delt kugle, der i sit midtparti bestaar af en for os ukjendt gasformig 

 masse af isolerede atomer, omgivet af et lag grundstoffer i molekylar 

 tilstand og endelig af et yderste hylle af dampe, bestaaende af ke- 

 miske forbindelser, der befinder sig i en heftig boblende bevægelse, 

 paa grund af de forskjellige kemiske processer, der gaar for sig her. 

 Alle disse bestanddele er gasformige, og idet de, følgende diffusionens 

 love, søger at gjennemtrænge hverandre, giver de altid paauy anled- 

 ning til de frygtelige omvæltninger, som vi iagttager i dette glødende 

 kaos. Under det krafttab, som solen uafladelig lider ved udstraaling, 

 vil de ydre lag stadig tiltage i masse paa bekostning af de neden- 

 under liggende. I en fjern fremtid vil først den af frie atomer be- 

 staaende kjerne forsvinde ; senere vil efterhaanden de forskjellige be- 

 .standdele antage vædskeform og senere størkne. Da vil solen, som 



