323 



som sagt ikke var arvelig, og at der var en mulighed for udbredelse, 

 som hos os ikke var nok paaagtet eller undersøgt, og det var smitte- 

 overførelse. I middelalderen var denne antagelse den mest udbredte, 

 og man tog den gang ofte ganske haarreisende forholdsregler mod 

 sygdommen. Kjendskabet hertil saavel som til spedalskheden i det hele 

 gik lidt efter lidt i glemmebogen efter spedalskhedens forsvinden nde i 

 Europa, indtil Danielssen og Boeck, ganske fra nyt af kan man gjerne 

 sige, igjen skaffede os kundskab derom. Ogsaa dengang var der 

 mange læger, som forfægtede smitsomheden, men som ovenfor sagt 

 var det ikke den almindelige antagelse. Armauer Hansen begyndte 

 imidlertid nu at træde offentlig i skranken for antagelsen af smitte 

 og ved en hel del ndmerkede undersøgelser, foretagne i begyn- 

 delsen af 70aarene, med et stipendium af dr. Egebergs legat, i 

 flere af vestlandets lepradistrikter, bragte han et udmerket materiale 

 tilveie, der gav hans anskuelse ny vind i seilene. Era antagelsen af 

 smitte til at søge elter smittebæreren var skridtet ikke saa langt, og 

 allerede i begyndelsen af TOaarene begyndte han dermed. Paa denne 

 tid havde man paa grundlag af de over miltbrand gjorte undersøgelser 

 begyndt at faa en anelse om, at de saakaldte akute d. v. s. hurtig- 

 optrædende og forløbende sygdomme kunde skyldes hidtil ukjendte 

 smaavæsener, bakterier, men at disse ogsaa kunde fremkalde en kro- 

 nisk d. v. s. langsomt forløbende sygdom som spedalskheden, det 

 havde man ikke tænkt sig videre muligt. Det var derfor rimeligt, at 

 der selv hos Kansen i lang tid herskede en vis tvil angaaende de af 

 ham hos spedalske fundne bacillers aarsagsforhold til sygdommen. 

 Men eftersom aarene gik, og det viste sig, at man i alle tilfælde af 

 knudet spedalskhed kunde paavise de samme baciller, er tvivlene lidt 

 efter lidt forsvundne, specielt efter at man ved sindrige farvemethoder, 

 paa en lettere maade end tidligere, havde læi^t at paavise baciller 

 saavel i spedalskhed som andre lignende kroniske sygdomme. 



Den af Hansen forfægtede smittetheori fik derved saa fast grund 

 at staa paa, at den gav sig udslag i praktiske forholdsregler til fore- 

 byggelse af sygdommens udbredelse ved smitte. Loven om fattige 

 spedalskes forsørgelse af 1879 og loven om spedalskes afsondring af 

 1885 er begge vedtagne efter forslag af Armauer Hansen, og sygdom- 

 mens raske aftagen hos os antages nu af alle sagkyndige at skyldes 

 de nævnte forholdsregler for en meget væsentlig del foruden den store 



