330 



formaar at overvinde og ødelægge organismen. — Det har hidtil ikke 

 lykkedes at dyrke leprabacillen, hvad man ellers kan med omtrent alle 

 andre mikrober, og før dette lykkes, vil der blive en hel del interes- 

 sante spørgsmaal, som vi ikke bliver istand til at besvare. Det har 

 heller ikke lykkets at overføre spedalskhed paa dyr, og det synes 

 derfor foreløbig, som om leprabacillen er en saakaldt obligat parasit,^ 

 d. v. s. kun trives hos mennesket. 



Eør i tiden beskyldte man omtrent alle mulige ting for at kunne 

 fremkalde spedalskhed, fordi man ingenting vidste; thi under de om- 

 sLændigheder arbeider menneskenes fantasi som livligst, og man farer 

 fra den ene gjætning til den anden. Først ved Danielssen og Boecks 

 arbeider begyndte man at faa fast fod under sig ogsaa i dette spørgs- 

 maal; idet disse forskere mente med sikkerhed at have paavist, at 

 sygdommen var arvelig. De fandt nemlig næsten altid flere medlemmer 



Fig. 53. Saft af en spedalsk knude. Stavene er leprabaciller, de skraferede 

 legemer er cellekjerner, de tre større legemer er celler, hvori findes leprabaciller 



(ca. 700 g. forst.). 



af samme familje eller slegt sjiedalske, og da de ingen anden paavi- 

 selig grund til spedalskhedens opstaaen kunde finde, sluttede de, at 

 sygdommen var arvelig. Men det er klart nok, at den omstændighed, 

 at flere medlemmer af samme familje eller slegt er "spedalske, ogsaa 

 kan have sin grund deri, at de har smittet hverandre ; medlemmer af 

 samme familje eller slegt har almindeligvis hyppigere omgang med 

 hverandre end med andre folk og derfor ogsaa rigere anledning til at 

 smitte hverandre ; og nu, da vi med temmelig stor sikkerhed kan gaa 

 ud fra, at sygdommen fremkaldes ved leprabacillen er der omtrent 

 ingen, der længere betænker sig paa at anvende den sidst nævnte 

 forklaring paa familietilfældene. Der lever merkeligt nok endnu to 

 læger, som ikke vil opgive sine gamle ideer, den ene i Konstantinopel^ 

 Zambaco, soipi fremdeles holder paa, at spedalskheden er arvelig, 

 den anden i London, Hutchinson, der endnu hævder, at folk bliver 



