334 



i fremgang. Enhver, der er noget kjendt paa landsbygden, ved, at 

 norske bønder desværre vasker sig for lidet; det er faa voksne men- 

 nesker, der vasker sig paa kroppen, man lader sig nøie med ansigt 

 og hænder, og heller ikke disse vaskes altfor hyppigt. Jeg maa faa 

 lov til at fortælle en liden oplevelse. Første gang, jeg reiste paa 

 landsbygden for at undersøge forholdene med hensyn til spedalskheden, 

 kom jeg en kveldstund ind paa en gaard i Nordfjord ; der var svart 

 og skiddent; jeg snakte med folket og saa da pludselig en ung, vakker 

 jente, der sad og smilte og nikkede til mig ; jeg studsede ved dette, 

 og da hun saa spurgte mig, om jeg havde lyst til at se hende paa 

 kroppen, blev jeg jo temmelig sikker paa, at hun maatte være sinds- 

 svag. Hun løb vid og kom igjen om en stund afklædt til beltet, og 

 det var en fryd at se hendes skinnende hvide krop der inde i den 

 svarte stue, især da det dertil var en meget velskabt krop. Det hang 

 .saaledes sammen, at jenten havde været inde i byen hos mig, fordi 

 hun var ræd for spedalskhed, som fandtes paa gaarden; jeg havde 

 .saa givet hende det raad at holde sig ordentlig ren, ikke alene i 

 ansigt og paa hænder, men ogsaa paa kroppen, og nu vilde hun vise, 

 at hun havde fulgt mit raad. Jeg kan kun ønske, at mine gode raad 

 i denne retning altid maatte blive saaledes efterlevet; det vilde hjelpe 

 overmaade meget paa spedalskhed ens forsvinden. Rimehgvis er en 

 gjennemført renslighed nok til at hindre spedalskhedens overføring, 

 renslighed saavel om person som i husstel; det ene følger ellers med 

 det andet. Jeg slutter dette deraf, at i Noidamerika, hvorhen om- 

 trent 170 spedalske norske er udvandret, er der kun 2 eller 3 tvivl- 

 somme eksempler paa, at sygdommen er overført paa friske folk, og 

 grunden hertil er utvivlsomt den store renslighed i Amerika. Det er 

 det første, den norske bonde, der kommer til Amerika, lærer, at holde 

 sig ren. Husene er ogsaa større i Amerika end her, og jeg saa der 

 ingen spedalsk, som ikke havde sin egen seng. Som bekjendt har 

 man her i landet iudtil det sidste ikke havt noget særdeles imod at 

 dele seng med en spedalsk. For nogle aar siden traf jeg en ung 

 pige, der under pleie af en syg kone sov i seng med en anden ung 

 pige, der var spedalsk; den første blev ogsaa spedalsk og rimeligvis 

 smittet af den anden. Saavidt jeg kan forståa, vil saadant mindre og 

 mindre bhve tilfældet, fordi folk nu heldigvis har faat mere og mere 

 frygt for at leve for intimt sammen med spedalske. Jeg haaber, at 

 det maa være yderst sjeldent, at en prest lærer sin menighed, at 



