351 



antal af solflekker og solfakler. Sykora ved observatoriet i Charkow 

 har nylig meddelt resultatet af iagttagelser, som han har anstill et i 

 denne retning. Han kommer til dat resultat, at flekkerne fremkal der 

 en slags hævning af sine omgivelser; han fandt ogsaa virkelig, at sol- 

 diameterne paa steder, hvor der var grupper af solflekker i nærheden, 

 var større end paa de samme steder andre dage. 



Som bekjendt har man i lang tid søgt at bringe solpletternes 

 periodiske optræden i forbindelse med periodiske fænomener paa jorden. 

 Deres indflydelse paa variationerne i jordmagnetismen er allerede kon- 

 stateret. Men der er ogsaa andre jordiske fænomener, som synes at 

 staa i en bestemt afhængighed af begivenhederne paa solen. Vi skal 

 ikke her gaa ind paa de hdet overbevisende undersøgelser foråt paa- 

 vise afhængighed mellem solflekkernes antal og kornpriserne (W. 

 Herschel), handelskriserne (Jevons) eller atmosfærens ozonholdighed 

 (Moffat). Ifølge M e 1 d r u n skal den midlere vandmængde, som i 

 aarets løb falder ned paa jordens overflade være større i perioder, 

 hvor flekkernes antal er i maksimum. 



Mange astronomer har troet at bemerke, at jordiske cykloner led- 

 sages af meget fremtrædende solfakler eller solflekker i en bestemt 

 del af solen. Ifølge B r i 1 1 o u i n frembringer hver optræden af flekker, 

 især naar de er ledsaget af store, lysende fakler, inden 24 timer eu 

 hurtig og vidstrakt forstyrrelse i atmosfærens cirkulation. Som oftest 

 indskrænker imidlertid denne forstyrrelse sig udelukkende til atmosfæ- 

 rens høiere regioner, og ytrer sig blot ved talrige i fjære eller spi- 

 raler fordelte cirrusskyer, der udgaar fra partier med lavt lufttryk og 

 er rettet mod det høiere lufttryk, uden dog at frembringe nogen merk- 

 bare forandringer i det almindelige lufttryk. Disse cirrusstrømme 

 fremkommer for den nordlige halvkugles vedkommende langs hele den 

 høire side af ækvatoriålstrømmen, der sædvanlig streifer Europas vest- 

 lige og nordvestlige kyster. Paa visse punkter i randen af denne 

 strøm kan imidlertid forstyrrelsen ogsaa trænge ned i atmosfærens 

 lavere lag og da i en betragtelig grad indvirke paa dette steds meteo- 

 rologiske forhold. Fortsatte iagttagelser herover kan anbefales til 

 venner af astronomi og meteorologi, der raader over kikkerter af 

 midlere styrke. Man vilde sikkerlig høste rigt udbytte af et saadant 

 arbeide. 



Spørgsmaalet om, paa hvilken maade og i hvilke afstande solens 

 indflydelse strækker sig, er endnu ubesvaret. De forsøg, som er an- 

 stillet af Hertz og hans efterfølgere, har vist, at der kun er en 

 ixbetydelig forskjel mellem bølgelængderne for det ultrarøde lys og de 

 elektriske svingninger. 



Man kunde altsaa paa forhaand være tilbøielig til at antage, at 

 der fra solen udgaar elektriske straaler. Wilsing og Sc heine r 

 i Potsdam har forsøgt at paavise, at de virkelig findes i solens straaler. 

 De benyttede henmder det samme apparat, som M a r c o n i benytter 

 til at opfange telegrafiske tegn, givne ved elektriske bølger, et apparat, 

 som beror paa den egenskab ved elektriske bølger, at de formindsker 

 ledningsmodstanden mellem to ved korte mellemrum adskilte metaller. 

 Disse forsøg har ganske vist hidtil kun givet negative resultater, saaat 



