355 



ligger fjernt fra det store publikums interesse, saa er det de regel- 

 mæssige tingester, der har piuakoider og domer og rombeflader til 

 begrænsning. At H i o r t d a li 1 har valgt denne branche som sær- 

 studium, viser hans alvor som videnskabsmand. 



Selv havde han aldrig tænkt sig noget sligt. Han er af gammel 

 norsk familie — fra Søndmøre, tror i eg, fra først af. Alle hans nær- 

 meste forfædre har været driftige handelsmænd. Hiortdahlsgaarden 

 ude i Strandgaden i Bergen er hans fødested. Og i Bergens lærde 

 skole havde han ikke hørt noget om naturfag. Det var latin og 

 humanisme og humanisme og latin, som derigang krævedes af en norsk 

 student. Da saa H i o r t d a h 1 ved universitetet i andeneksameusaaret 

 (1858) kom til at befatte sig med naturfagene, aabnede der sig med 

 engang en ny, vid verden, hvori han følte sig hjemme. Han siger 

 selv, at han halvt følte sig forurettet over, at alt dette var ble vet 

 ham forholdt i skolen. Under følelsen heraf var han i Studentersam- 

 fundet med paa protesten mod latintyranniet — et standpunkt, som 

 han forresten nu har forladt. 



I sin begeistring for naturfagene valgte han medicinen til embeds- 

 studium og tog i 1861 denne eksamens første afdeling. Imidlertid 

 var han under arbeidet hermed kommen i mere direkte berøring med 

 kemien — paa den samme afdeling han nu i snart 30 aar har be- 

 styret. Medicinen blev lagt paa hyldeu, kemiske og mineralogiske 

 studier optog ganske hans tid og interesser, og allerede i 1863 vandt 

 han kronprinsens guldmedalje for en prisopgave i kemi. De samtidig 

 drevne mineralogiske studier havde ført den unge videnskabsmand i 

 berøi'ing med prof. Kierulf, der vistnok som faa forstod at vække 

 og vedligeholde interessen paa de forskjelligste af naturforskningens 

 omraader. For Hiortdahls vedkommende havde dette bekjendtskab 

 ført til praktisk-geologiske undersøgelser af ikke liden udstrækning, 

 foretaget under „Norges geologiske undersøgelses" auspicier. Sammen 

 med Irgens udgav han en af handling om „ Geologiske undersøgelser 

 i Bergens omegn" og en anden „0m de geologiske forhold paa kyst- 

 strækningen af Xordre Bergenhus amt". Paa Kierulf s og Da hils 

 geologiske kart over det søndenfjeldske Norge (1858 — 65) staar han 

 opført som medarbeider sammen med sine nuværende universitets- 

 kolleger, Mohn og Waage. 



Det var derfor ganske naturligt, at H i o r t d a h 1 — samme aar 

 som han vandt prismedaljen i kemi — blev ansat som amanuensis ved 



