376 



forskjellen sig. Hannen blir sort, mens hunnen som regel bibeholder 

 ungfuglens farve. Farveforandringen hos hannen sker ikke med en 

 gang; lidt efter lidt forsvinder de hvide og brune fjer, mens de store 

 hvide stadsfjer kommer trem. 



De fjerløse, skjælklædte hudpartier er, som sagt, forskjellig farvet. 

 En blaalig og blygraa tone er den mest fremtrædende. Paa „løbet" 

 og tærne holder farvevariationerne sig inden snevre grænser. Der 

 findes snart lys- snart mørkbrune skjæl. Hos hannen er de kjød- 

 farvede. Hannen har de pragtfuldeste farver, naar den er i sin 

 bryllupsdragt. Da veksler de kjødfarvede skjæl paa ben og tær 

 mellem hvidt og skarlagensrødt; næb og hoved er ligeledes livlig rød- 

 farvet,. ryggens sorte farve har en begsort glans; mod denne danner 

 sidernes og halens skinnende hvide fjer en pragtfuld modsætning, der 

 er endmere fremhævet ved de røde partier. Naar da dyret med 

 elastiske ski'idt, høit hævet hals og funklende øine, med vinger og 

 hale let hævede, skrider til veddekamj), maa alle indrømme, at den er 

 en fugl af stolt skjønhed, der som angriber ogsaa kan sætte skræk i 

 mennesket. 



Hver anden dag lægger himnen et eg. Dettes størrelse kan være 

 i høi grad variabel, men gjennemsnitlig veier det 1 300 gram. Det 

 er velsmagende, hvorfor det er meget skattet i konditorierne. Man 

 siger almindelig, at dets indhold svarer til 2 dusin hønseeg, men 

 gjennemsnitlig er indholdet af 18 store hønseeg tilstrækkelig til at 

 fylde et tomt strudseg. For ordentlig at haardkoge et strudseg fordres 

 40 minuter, Rugniugen varer i 6 uger. Ungfuglens kjød er meget 

 velsmagende, men den voksne fugls er uspiseligt og seigt som læder. 



Strudsens styrke og haardførhed er meget stor. En fugl, der er 

 i fuldt løb, brækker alle gjærder ned, ja bryder endog bresche i sten- 

 gjærder, naar de ikke er murede med kalk. Under parringstiden 

 holder bannerne hele slag og kjæmper da med fødderne. De 

 uddeler fremad frygtelige spark, og kloen paa den længste taa 

 bevirker ofte meget farlige saar og rifter. Et spark af en 

 struds kan strække en mand til jorden. Schreiner saa en gang 

 en vred struds sparke hul jjaa en jernblikj^lade, bag hvilken en 

 mand havde skjult sig. Strudsen fører sit spark i høide med 

 et menneskes ansigt, døden er derfor ofte en følge af et saadant 

 møde med en struds. I brunsttiden synes hannen ikke at frygte 



