382 



vintersovere er kun, at hos de siclste er søvnen saa at sige endnu 

 sterkere eller mere udpræget. 



Dubois lod murmeldyr, som var indfangede straks ved vin- 

 terens komme, overvintre i kjælderrum med konstant temperatur. 

 Han fandt da, at dyrene fra dag til dag sov længere og længere;. 

 samtidig blev tiden, livori de var vaagne, stadig kortere. Denne over- 

 gangsperiode vårede i omtrent 14 dage. Derpaa kom soveperioder 

 paa 3 — 4 uger, som kun var afbrudt med ganske korte perioder, i 

 hvilke de var vaagne; disse vaagne perioder kunde vare fra 12 — 24 

 timer. Naar vaaren kom, indtraadte igjen en overgangsperiode paa 

 14 dage, hvor søvnen stadig blev mindre, og de vaagne perioder 

 derimod længere og længere, indtil vi har den for sommeren karak- 

 teristiske korte nattesøvn. 



Det fj^siologiske billede, vintersøvnen giver os, ligner en narkose, 

 der er ledsaget af en faste paa 6 maaneder. Under søvnen indeholder 

 indvoldene, specielt maven, altid vædske, saaledes som hos alkoholikere 

 og narkotiserede. Tordøielsen foregaar meget langsomt, saaat der kun 

 hver 3die eller 4de uge foregaar en udtømmelse af urin og ekskre- 

 menter. Blodomløbet foregaar langsommere i de sterkt udvidede kar 

 i brj^st, hjerte og underliv. Hjernen er forholdsvis blodfattig. Dræbes 

 et murmeldyr, der ligger i dybeste vintersøvn, vil dets hjerte slaa 3 

 timer ja endog længere efter døden. Det ligner saaledes om vinteren 

 noget de koldblodede. • Om sommeren vil hjertet hos murmeldyret 

 som hos andre varmblodede dyr ophøre at slaa umiddelbart efter døden. 

 Under den dybeste vintersø\Ti udkræves kun ^/so — ^/4o af det surstof, 

 som et vaagent d^^r forbruger i det samme tidsrum. Det venøse blod 

 er derfor meget rigt paa kulsyre. Aarelades dyret under søvnen, 

 rinder der meget mindre blod ud, end om det var vaagent. Saaret 

 lukker sig let, hvorfor dyret som regel ikke gaar tilgrunde af en saa- 

 dan blodtapning. Det om sommeren dannede fedt er det vigtigste 

 brændstof under vintersøvnen, mens det i vaagen tilstand er hoved- 

 sagelig kulhydraterne, som det gaar ud over. Naturligvis synker 

 legemsvegten lidt efter lidt i løbet af vinteren. Vegtstabet for den 

 hele tid er omtrent 200 gram pr. kilo legemsvegt. I de 160 vinter- 

 dage er dyrets stofforbrug ikke større end det, som et vaagent livligt 

 murmeldyr bruger i 12 dage. 



Hvad bevirker nu vintersøvnen? Tidligere antog man, at den 

 skrev sig fra en synken af legemstemperaturen, der jo som bekjendt 

 fremkalder søvn ogsaa hos mennesket. Denne mening forfægtes for- 

 øvrigt ogsaa af mange af nutidens forskere. Dyr, som ligger i vinter- 

 søvn, afgiver i virkeligheden ogsaa paafaldende meget varme. Saaledes 

 fandt italieneren Uberto Dutto ved maalinger med et d'arsonvalsk 

 kalorimeter, at varmeudstraalingen hos murmeldyret er paafaldende 

 større end hos andre dyr af samme størrelse. Varmeudstraalingen 

 fra et dyrs hud skal efter den almindelige regel ved en vis temperatur 

 være proportional med hudens kvadratflade. Dutto fandt imidlertid, 

 at den var adskillig større hos murmeldyret end hos en kanin af 

 samme størrelse og farve, skjønt blodets varme hos murmeldyret var 



