16 BANYAI JÁNOS 



E tapasztalati tény, hogy a színpor — amelyből a feltevés szerint mechanikai 

 úton már minden szem arany eltávolíttatott — még is csak tartalmaz aranyat, 

 arra vezette bányászainkat, hogy a színpor, főként a pirit és érces társai vegyileg 

 kötött aranyat kell hogy tartalmazzanak, amely csak kohósítás által távolít- 

 ható el. E felfogással a tényleges aranyércek (Sylvanü, Nagyágit, Krennerit stb.) 

 fogalmát önkényesen az analóg kohózási műveletek alapján kibővítették. Ez a 

 feltevés aztán annyira beleélte magát bányász társadalmunkba, hogy az összes 

 aranytermelési eljárásaink e felfogásnak megfelelően "vannak beállítva. 



Hogy az arany a piritben pl. vegyileg kötve forduljon elő, e gondolatot 

 már az első pillanatra is kétkedően fogadja egy mineralogiailag képzett ember. 

 Ezért a kiválóbb bányageológusok csak szukcesszorikus aranytartalomról beszél- 

 nek. (Beyschlag, Böckh H., Krusch, Papp K.) Érdekes, hogy ennek dacára is 

 alig találunk adatot az irodalomban a tényleges állapot megvilágosítására. Ennek 

 részben az lehetett az oka, hogy kutatási módszereink ezen a téren csak az utóbbi 

 időben haladtak annjira, hogy a kémiailag kimutatott aranyat, tényleg szemmel 

 láthatóvá lehessen tenni. 



A mikroszkópnak a geológiában s különösen az érctelérek vizsgálatában 

 való alkalmazásával jött el az ideje annak, hogy az ásványok finom repedéseiben 

 rejtőzködő aranyat kimutathassuk. A vizsgálatokhoz való csiszolatok elkészíté- 

 sére legalkalmasabbak a pirites előfordulások, mert mint a tapasztalatok mutat- 

 ták, az arany termő vidékeinken majdnem mindig tartalmaznak aranyat. 



A pirites telér darabokból nem szükséges a petrografiai módszerekhez 

 hasonlóan vékony csiszolatokat csinálni. Tekintve azt, hogy tele lévén átlátszatlan 

 foltokkal, csak ráeső fényben, vertikális, vagy opak illuminatorral megvilágítva 

 alkalmasak mikroszkópi vizsgálatokra, ezért elég egy csiszolt lapnak 

 az előállítása. A csiszolatot vizsgálva mindjárt kezdetben is csalódás 

 ér minket. A pirit, kalkopirit, aranysárga színe annjdra egyöntetű mezőben tűn- 

 nek elénk, hogy az egyes részleteket elválasztani egymástól nem tudjuk. 



Az egyszínű s különösen a sárgaszínű ércek elkülönítésére mikroszkóp alatt, 

 ]\Iax Leo dolgozott ki egy ügyes módszert,^ melynek segítségével az egyszínű 

 ásványok kémiai reakciók alkalmazásával ellentétes oxidációs színnel vonatnak 

 be. Max Leó módszere a 'modern érctelepvizsgálatok megbecsülhetetlen eszköze 

 lett. Hány esetben történt meg, hogy a kompaktnak látszó piritben a kémiai 

 elemzések rezet állapítottak meg s ezt az adatot a telérek genetikai vizsgálatánál 

 nem lehetett alkalmas módon felhasználni. A Max Leó módszerével az ilyen eset- 

 ben mindig ki lehetett mutatni nem a termésréz — mint azt sokan gondolták — , 

 hanem a kalkopirit jelenlétét. A kémiai reakciókkal különböző színekre festett 

 s ily módon szerkezetileg tényleg elkülönített elegyrészek a mikroszkóp alatt 

 vizsgálva s eddig jól ismertnek vett ásványi előfordulásoknál is bámulatos ese- 

 teket eredményeztek. (L. Pentlandit kérdés megoldása.) Az így kapott adatokkal 

 most már egészen más képet alkothatunk magunknak az igazi ásvány paragene- 

 zisröl s az ilyen előfordulások bánj-a értékbecslése is egészen elütő s a valóságnak 

 megfelelőbb eredményeket szolgáltat. 



^ Max Leo: Die Anlauffarben, Dresden 1911. Steinkopf. 



