A WMACSKAMEZŐj)- típusú vas-mangánércek elterjedése ERDÉLYBEN. 27 



Jakobeny környékének többi kibúvását Mogilnicki részletesen leírta és 

 térképén feltüntette (II, tábla id. helyen). Említésre méltó a dorna-wátrai 

 Terézia-bánya, melyet a háború folyamán újból üzembe helyeztek.^ 



4. Prelukaí szigethegység. 



A prelukai szigethegység déli peremén ÉK— DNy-i irányban vonuló 

 macskamezői előfordulás Kossmat Febenc dr. és John alapvető tanulmánya,^ 

 továbbá QmRiNG H. újabbi, a háborús üzem eredményeit is felölelő leírása 

 révén^ annyjra ismeretes, hogy e helyen a főbb jellemvonások kiemelésére szo- 

 rítkozhatunk. 



A vonulat legbecsesebb része a Borta és Szrimturi árkok között elterülő 

 650 m hosszú, 6 — -iO m vastag s vetődésekkel csak kevéssé megzavart lapos 

 lencsealakú részlet. Tulajdonképen két, csillámpala közbetelepüléssel elválasz- 

 tott településsel van dolgunk, melyek közül a fedőbb lefelé lencseszerűen ki- 

 ékül (1. QuiRiNG szelvényét 4. ábrán a 350. oldalon). A sötét kvarcit össze- 

 tételében már alárendeltebb szerepet játszik, de még megtalálható pl. a Borta 

 árokban a telepek fedőjében; e helyen világos kvarcitpala fedi, mely felfelé 

 csaknem fokozatosan kvarcdús csillámpalába megy át. 



Az oxidációs öv mélységét illetőleg még elég kedvezők a viszonyok. 

 Mint arra már Kossmat is ráutalt, a lapos hegyhátak térszíne még alig tér el az 

 alsó tarka agyag által elborított eocén előtti térszíntől. A kibúvások oxidációja 

 tehát már az eocén előtt megindult s az alsó tarka agyagrétegek eltávolítása 

 után is még hosszabb időn keresztül folytatódott, anélkül, hogy az erózió az 

 oxidációs termékeket eltávolította volna. A bemélyitett völgyekben ellenben az 

 oxidáció jelentéktelen s csak csekély bekérgezésre szorítkozik. 



Az aránylag véve kedvező viszonyok dacára az oxidációs öv legnagyobb 

 mélysége alig 30 m, tehát a sziderites előfordulások oxidációs öveinek mély- 

 ségéhez képest kicsiny (a gömöri Vashegyen ez a mélység 150 m, Gyaláron 

 100 m stb.). Ez a körülmény a szilikátok nehéz elmállásában leli magyarázatát. 

 Az ismeretes oxidációs zóna különben legnagyobbrészt a háború folyamán le 

 lett fejtve ; a még megmaradt oxidos ercek mennyiségét Quiring csak 5000 t-ra 

 becsüli. 



A háborús német üzem alatt az 1917 — 1918 évek folyamán 32,500 t 

 ércet termeltek s belőle 13,896 t-at elszállítottak, míg a többi készlet a forra- 

 dalom kitörésekor Macskamezőn maradt. 



Az előfordulás ércgazdagságát illetőleg felvilágosítást nyújthatnak követ- 

 kező összehasonlító adatok. A macskamezői telepek kb 20% -a érc átlag 25% 



1 A Terézia-bánya havi termelése az 1918 év folyamán 3180 tvasmangán- 

 ércre és 15 — 19 t darabos ércre (35% 3/n-al) emelkedett. 



^ Dr. Franz Kossmat u. C. v. John : Das Manganeisenerzlager von Macska- 

 mező m Ungarn. Zeitschrift für praktische Geologie. 1905 p. 305. 



^ H. Quiring: Über das Manganeisenerzvorkommen Macskamező (Masca> 

 in Siebenbürgen. Zeitschrift f. prakt. Geologie 1919 p. 133. 



