A <IMACSKAMEZŐ» TÍPUSÚ VAS-MANGÁnÉRCEK ELTEK JEDÉSB ERDÉLYBEN. 33 



Pklachy Ferenc az említetteken kívül még két kibúvást ír le, úgy mint az 

 Uneszi hegy keleti lejtőjén lévő Ri p as z i kibúvást, melynek vastagsága 2-5 m 

 {Fe= 12-6%, Ma = 28-45%) s 15^ felé 65° alatt dől és a 960 m magasságban 

 lévő V a k a r j dülön levő 3 m vastag kibúvást {Fe = 15-8%, Mn = 23-44%). 



Az aranyosbányai erősen vastartalmú és foszfordús karbonátos érceknek 

 gyakorlati értéke még némileg problematikus. Kibúvásaik aránylag véve cse- 

 kély vastagságúak s az érctestek kiterjedésere hosszabb csapásban nem sok 

 reményünk lehet. Tüske Béla megfigyelései arra utalnak, mely szerint a 

 mészkőtömegek csapása a kristályos palák csapásirányával semmiféle össze- 

 függésbe nem hozható, sőt gyakran közel derékszöget alkot velük, ^ mely leírás 

 igen komplikált, rétegkigyűrödést tesz valószínűvé. 



Az Aranyosbánya és Alsószolcsva között összeköttetést alkotó részletet 

 személyesen nem ismerem s így csak Schüppe idézett munkájára, valamint 

 Papp KÁROLYnak A Magyar Birodalom vasércés kőszénkész- 

 lete monográfiájára utalhatok, ahol a szolcsvai vas és mangánérctelepet a 

 361 — 364. oldalon, a 104 — 105. ábrabeli helyszínrajzokkal illusztrálva ismer- 

 tetvék. Aranyosbánya geológiai viszonyaival Pálfy Mór munkáján kívííl Bányai 

 jÁNOsnak jelen füzet 9. oldalán megjelent értekezése is foglalkozik, amelyhez 

 megjegyezhetem, hogy ott valószínííleg nem annyira kontakt metamorfózissal, 

 mint inkább metaszomatikus kiszorítással van dolgunk. 



6. Krassószörényi hegység. 



A tornó-delényesi vasmangán vonulat. 



Ennek a hatalmas vonulatnak feltárása Papp Károly dr. szerint az 

 1855. évben, rendszeres müvelésük pedig 1875. évben kezdődött.^ A feltárási 

 munkálatok eredményeinek igen részletes beírását ScHRöcKENSTEiN-nek köszön- 

 hetjük.^ Szerinte a DNy- ÉK-i irányban húzódó s a kristályos palával telje- 

 sen konkordánsan települő vonulat a Tilva KimjJul u j-tól a T i 1 v a 

 Bobuluj-ig csaknem egyenes vonalban 7 km csapáshosszban követhető, 

 mi mellett szélessége 90 — 260 m között váltakozik. Az összvastagságon belül 

 az egyes 0-5 — 4 m vastag érctesteket többé-kevésbbé vastag gneisz-csillámpala 

 közbetelepülés választja el egymástól, 9 érctelep állandóan végig követhető s 

 az átlagos érczösszvastagsága 27 m-t tesz ki. A telepanyag összetételében részt- 

 vevő mangánszilikátokat már ő is foívlerit, kovamangán és tephroit néven 

 említi. Í04 próbának átlagos összetételét a következőkben adja meg: MnO^^ 

 20-0 (2-58%), i<e^O3=10-85 (2-15—27—27%), «02=47-88 (24— 89-6%)" és 

 ^20=3-0 (0-2 -8-5''%). 



^ Tüske Béla : Offenbánya környékének geológiai és petrograflai viszonyai. 

 Közlemények a kolozsvári m. kir. Tudományegyetem ásvány- és földtani inté- 

 zetéből. Kolozsvár. 1909. p. 41. 



^ Papp Károly dr. : A magyar birodalom vasérc és kőszénkészlete, p. 490. 



3 Fr. von ScHRÖCKENSTEiN : Die geologischen Verbáltnisse des Banater 

 Montan-Distriktes. A magyarhoni Földtani Társulat Mvmkálatai. V. 1870 p. 89. 



I 



Földtani Közlöny. XLIX. köt. 1919. 3 



