HIDROLÓGIAI KÖZLEMÉNYEK. Ö5 



hozzám juttatni. A kis kövületgyüjteményben a következő fajok jelenlétét 

 cállapithatom meg.^ 



Avicula phalaenacea Lam.; Ostrea sp. (talán az 0. cfr. Granensis Font.) 

 töredéke; Ostrea Gingensis Schloth; Pecten Honiensis Dep. et Kom,; egy kisebb 

 Pecten sp. ; Venus sp. köbéi ; Glyeimeris cfr. Menardi Desh. köbéi ; Cardium 

 (Tachycardium) muUicostatum Brocc. köbéi; Arca (Anadara) Fichteli Desh. 

 köbéi; Potamides (Tympanotovius) niargaritaceus Brocc; Potamides (Granu- 

 lolahium) plicatus Brug.; Pyrula ( Fulguroficus) Burdigalensis Defr. var. 

 Gauderndorfensis Lacco köbéi; BaJaniis s^p.; La7mm-fogak a glaukonitos homok- 

 kőben ; Emlős csigolyák. 



A felsorolt kövületek között érdekes a k é t Potamides-i a ^ jelenléte, amelyek 

 a rétegcsoport szintjét közelebbről megjelölik. E példányok fölöttébb becsesek, 

 mivel a salgótarjáni szénterületen csak rendkívüh ritkaságként található belőlük 

 néha egy-két példány. A többi kövület között legérdekesebb a Pecten Hornensis 

 Dep. et Eom. faj, amelynek három szép példánya, két jobb és egy balteknö van 

 az intézet gyűjteményében. Ez a faj, amelyet HoERNEsM.eredetilegPecíenfíoHei- 

 nek nevezett el, az ausztriai alsómiocén eggenburgi rétegeknek egyik legjellemzőbb 

 alakja. Ügy látszik, ez a faj a mi alsómiocén rétegeinkben is nagyobb elterjedé- 

 sünek fog bizonyulni. Mivel Hoernes M. elnevezését Stoliczka már előzőleg 

 egy liaszfajra foglalta le, Depeeet és Eomán új nevet adtak a szóbanforgó fajnak. 

 (Pectinides neogéniques de l'Europe I. partié, pag. 27. Paléontol.ogie fran9aise. 

 Mém. No. 27.) Ennek a rétegcsoportnak legfelső rétegeibe Noszky szerint néhol 

 ostrea padok telepszenek, másutt pedig ugyancsak ezekben a. legfelső ré- 

 tegekben a Terehratula Suessi Dreger fordul elő nagyobb számban. 



Ez a rétegcsoport hidrogeológiai szempontból helyenkint száraz- 

 nak, vízmentesnek mondható, míg másutt elég bőven 

 van benne víz. Külön ki kell emelnem a szóbanforgó fekvő rétegcsoport 

 legfelső kavicsos rétegeit, amelyek nemcsak azért érdemelnek 

 figyelmet, mert közettanilag eltérnek a homokkőcsoport zömétől, hanem mert 

 vízben dús voltuk miatt is kitűnnek. Nyomatékosan meg kell azonban 

 jegyeznem azt, hogy ezek a legfelső kavicsrétegek csak lokális faciesként fejlődtek 

 ki s nem általános elterjedésűek az egész barnaszénterületen. Erre már Noszky 

 kellően ráutalt. A kavics vastagsága különböző; néhány métertől 50 méterig 

 terjedhet. Ügy látszik, hogy Salgótarján alatt és tőle északra inkább kifejlődött; 

 tőle DNy-ra és délre pedig úgy látszik hiányzik, s itt a homokkő-rétegcsoportra 

 közvetlenül a rioUttufa telepszik. A baglyasaljai lejtősaknában például hiányzik. 



II. A széntelepes rétegcsoport. 



Ez a rétegcsoport agyag, homokkő és széntelepek váltakozásából áll. Ide 

 kell sorolnunk a legalsó telep fekvőjében előforduló gyúrható agyagot és a riolit- 

 tufát is. 



^ A salgótarjáni szénterület kövületeit régebben Fuciis T. (Beitráge zur 

 Kenntnis der Horner Schichten. Verh. d. k. k. geol. R. Anst. Wien, 1874. p. 115) 

 és Hantken M. (A m. kor. orsz. széntelepei. 1878, 283 old.) sorolták fel. 



