FKLSOKRETAKOÜU GASZTÜOPODAK Ai; ADVAHMKÜYEBOL. V 



kihegyezett, egészen becsavarodott spirával : a szájnyílás vonalidomú és az 

 alak egész hosszában kiterjed. A belső ajak kevéssé megvastagodott, három 

 némileg ferde bordával ékesített. Ezen típushoz mindazon egyedeket soro- 

 lom, amelyeknek spirája becsavarodott. Az utolsó kanyarulat redőjének 

 olykor ajakosan kitürődött végződése az alakot kihegyesíti. Irodalmi 

 adatokból a következő fajokat egyesítem e nemben: 



Volvaria laevis Low., 1835. Trans. Geol. Soc. 



Voluta 

 Actaeo7iella 

 « cfr. 



Reuss, 1845. Kreideverstein. 

 Zekk., 1852. Gastr. Gosau. 

 Choffat, 1885. Contrées de Cintra. 

 HoLZAPFEL, 1888. Moll. Aach. Kreide. 

 BöHM, 1894. Paleontograf. 41. 

 CossM., 1896. Essais Pal. comp. 



« terehellum Cossm., 1896. Alterv. 



Zowpariensis Choff., Fauné erét. Port. 

 Grossouvrei Choff., « « « 



« scMosensis Böhm. 



A második Trochactaeon típus és a harmadik típust képviselő Volvulina 

 között átrrienetül a Tr. Cossmanni s még inkább annak obesus új válfaja 

 tekinthetők, amelyek azonban még közelebb állnak a Trochactaeon, mint a 

 Volvulina típushoz. 



A Trocliactaeon genus kettéválasztása egy magasabb és egy alacso- 

 nyabb spirájú alakra, főleg a megvizsgált példányok alapján jogosulttá 

 tenné az 1863-ban Meek által használt Syimctaeon elnevezés felújítását: 

 mivel azonban e név időközben bevonatott, a nomeklatura egyszerűsítésére 

 törekedve, inkább a már bevezetett Trochacta^oTi genuson belül állítottam 

 fel egy magasabb és egy alacsonyabb spirájú típust. Kiemelhető már eleve 

 azonban az, hogy csupán a spiramagasság, mint a növekedési állapot ki- 

 fejezője, még nem elegendő bélyeg, hanem csak a méretek arányaiban 

 válik fontossá. 



A spira rendszertani jelentőségét, továbbá az embrionáhs kamarának 

 Beyrich által hangoztatott szerepét nem tartom valószínűnek. Az érték- 

 határok, amelyek között a méretek ingadoznak, csekélyebbek, semhogy 

 szétválasztásra ne volnának alkalmasak. Az I. típus spiramagasságát 

 1-8 cm-nél mindig nagyobbnak találtam úgy az irodalmi adatok össze- 

 hasonlítása folyamán, mint a közvetlen mérések alapján. A II. típus spirája 

 1-2 cm-nél nem magasabb és számításba veendő minden esetben a tényleges 

 magasság és a spiramagasság viszonya is. A rokonsági kapcsolatok tekinteté- 

 ben minden szerző másképen vélekedik, aszerint, hogy az Actaeoyiella 

 nemnek melyik sajátságát tekintette fontosabb fajjellegnek. A három redő 

 eredetére nézve már Goldfuss is a nerineákra utal, amennyiben Lamarck 



