oS Dl VENDL MIKLÓS 



több vízben pedig kásává esik szét. Zárt üvegcsőben bőségesen veszít 

 vizet. Száraz állapotban a nyelvhez tapad és agyagos szagú. Kobaltnitráttal 

 megcseppentve s azután hevítve, megkékül. Ugyancsak ez az alapanyag teszi 

 tufánkat helyenként teljesen kővelőszerűvé, késsel faraghatóvá s okozza 

 szappanos tapintását, valamint laposan kagylós törését is. Lángban hevítve 

 eleinte barnul, később azonban ismét fehéredik s nem olvad meg. Mikroszkóp 

 alatt benzolban vizsgálva szürkéssárgás, áttetsző, zavaros sötét interpozi- 

 ciókkal telt szemecskékben jelentkezik, amelyek igen alacsonyrendű színek- 

 ben aggregátpolarizációt mutatnak. Fénytörésük 1*502 (benzol) és 1.523 

 (monoklórbenzol) közé esik. Fukszinoldatot mohón abszorbeál az alapanyag 

 s erősen meg is köti, amit bizonyít az, hogy többszöri vízzel való kimosás 

 után is piros marad. Ha azonban huzamosabb ideig hevített próbát akarunk 

 megfesteni, akkor azt tapasztaljuk, hogy csak alig észrevehető mértékben 

 festődik. Mindezek alapján tehát kétségtelen, hogj'' a tufa alapanyaga az 

 agyagfélék egyik képviselője s valószínűleg közel állhat a steatargilUthez. 

 A kimutatott ásványok alapján e kőzetet biotftos dacittufá- 

 n a, k minősíthetem, amely a kvarc csekélyebb mennyisége mellett már az 

 andezites típushoz közeledik. Az üvegbázis valószínűleg devitrifikálódott s 

 hidrokémiai átalakuláson ment keresztül és a jelenlegi alapanyag egy része 

 innen származhatik. 



