44 RÖVID KÖZLEMÉNYEK. 



júrakorú kövületes rétegeiről csak röviden emlékeztem meg. A következők- 

 ben az 1914 folyamán végzett ezirányú vizsgálataimról óhajtok beszámolni. 



Az Esztergom és Kesztölc határában emelkedő Veik a-S z k a 1 a 

 (= Öreg szikla) északkeleti lejtőjén, hol a liászrétegek szálban előfordulnak, 

 vörös, fehérfoltos, márványszerű tömött mészkő szerte heverő rögei, darabjai 

 is észlelhetők. Schafarzik Ferenc 1883-i felvételi jelentésében ^ már emlí- 

 tést tesz ezekről a liászrétegekről É-ra, tehát azok fedüjében, a Vörös-úton, 

 hömpölyökben szabadon heverő mészkőrögökről. Phylloceras és Peris'phincies 

 sp.-t említ belőlük, aminek alapján a júraidős?ak egyik felső tagjának jelen- 

 létére következtetett. Vizsgálataim megerősítik Schafarzik ebbéli felfogá- 

 sát, amennyiben a szóbanforgó heverő mészkődarábok 

 a belőlük gyűjtött kövületek tanúsága szerint afehér-júra kimme- 

 ridgien emeletét képviselő rétegek maradványai- 

 nakbizonyultak. 



A heverő rögök némelyikében többé-kevésbbé jó megtartású kövülete- 

 ket sikerült gyűjtenem, melyeknek tanulmányozása az. alábbi fajok felisme- 

 résére vezetett: 



Eugeniacrinus cf, nutans Gdf., Isoarca ('. ) sp., Phylloce^-as isotyjium 

 Ben., P/l. sp. ('ptychoicum) (:) On., Ph. ptycJiostoma Ben., Ph. cf. serum (:) 

 Opp., Ph. Kuntki Neum., Peris'phinctes cf. syhcoluhrmus Waagen., Asfido- 

 ceras Tietzei Neum., Asp. sp. ind. (Asp. Oegir Opp. alakköréből), A. jpannoni- 

 cum nov. sp. (az Asy. Rogoznicenze alakköre), A. hungaricum nov. sp., Asp. 

 sp. ind., Aptychus cf. Beyrichi Opp., Belemnites cf. ensifer Opp., B. cf. 

 hastatus On., B. Voironensis E. Favre. 



Ez a fauna elég biztosan meghatározza a vörös mészkő korát. Ebből a 

 szempontból tagolva faunánkat, mindenekelőtt azt találjuk, hogy mivel 

 az Eugeniacrinus-ok már az oxfordienben fellépnek és a középső neokomig 

 élnek, egyes szerzők szerint pedig a bajocientől a felső krétáig, ezért szint- 

 jelző fontosságuk nincs. 



A faunában szereplő Phyllocer as-ia jok azonban határozottan a maim 

 felső részére, -az ú n. «a c a n t h i c u m o s rétege k»-re és az alsó- 

 titonra jellemzők, de gyakran előfordulnak a felső titonban is : minthogy 

 pedig mélyebb szintekből eddig nem ismeretesek, gyakoriságuk következté- 

 ben szint jelzésre alkalmasak. 



Az Aspidoceras-ok közül általában a tág köldökűek jellemzők a maim 

 alsó, a szűk köldökűek a maim felső szintjeire, de szigorú határt a két típus 

 időbeli elterjedése között vonni nem lehet, mert kivételek gyakran előfor- 

 dulnak. A két típus alakjai együttesen is előjönnek egyes szintekben, sőt ez 

 a keveredés az ú. n. «acanthicumos rétegek»-ben gyakran észlelhető, de nem 

 ritka a titonban sem. Itt találhatók a közepes köldökbőségű Aspidoceras-ok 

 is, amelyek a két tipus közt az átmenetet alkotják. A faunánkban szereplő 

 Aspidoceras Tietzei-t ugyan — mely a közepesen bő köldökűekhez tartozik — 

 Neumayr ^ a sztankovkai ú. n. «transversariuszos» rétegekből írta le és 



^ Schafarzik F. dr. : Jelentés az 1883. év nyarán a Pilis-hgs.-ben eszközölt 

 földtani részletes fölvételről. (Földt. Int. Évi jel. 1883. és Földt. Közi. XIV. köt.) 



- Neumayb: Jurastudien II. (Jahrb. d. geol. R. A. Wien, 1871. Bd. 21.) 

 Die Fauna der Schichten mit Asp. acanthicum Opp. 1871. (Abhandl. d. k. k. geol. 

 R. A. Bd. V. p. 194 és 215.) 



